Summary: Neuvostoliitto muistetaan ankeana, mutta myös eksoottisena ja jännittävänä maana. Sen virallinen kuva ja todellisuus eivät vastanneet toisiaan, kertovat Neuvostoliiton aikaa muistelevat Ylelle.

Neuvostoliiton hajoamisesta on 30 vuotta. Sosialististen Neuvostotasavaltojen Liitto syntyi 1922. Se hajosi joulukuussa 1991.
 Pyysimme yleisöltä muistoja Neuvostoliiton ajalta. Saimme yli 200 muistelua.
 Suurin osa muistoista tuli 50–60-vuotiailta. He olivat lapsia tai nuoria 1970-luvulla, jolloin Neuvostoliiton poliittinen ja sotilaallinen vaikutusvalta oli huipussaan. Elettiin kylmän sodan aikaa. Kapitalistinen Yhdysvallat ja kommunistinen Neuvostoliitto kamppailivat maailman herruudesta ydinasevarustelulla.
 1970-luku oli myös Neuvostoliiton “pysähtyneisyyden” aikaa, joka rapautti supervaltaa.
 Hyvin harvat kertovat ihannoineensa Neuvostoliittoa. Osa muistaa, että omaksui lapsena vanhempiensa neuvostomyönteisyyttä.
 Useimpien muistot ovat jollain tavalla kielteisiä. Neuvostoliiton vaikutus Suomeen koettiin tunkkaisena, vaientavana ja pelottavana. NL oli ankea, mutta myös jännittävä ja eksoottinen maa.
 Keskeinen muisto on ristiriita Neuvostoliiton virallisen kuvan ja sen todellisuuden välillä.
 Kuubalaisia hedelmiä jonotetaan Leningradissa vuonna 1980. Martti Juntunen / Yle
 Neuvostoliiton Valitut Palat: “Lehden propaganda upposi täysin nuoreen ihmiseen”
 “Hienojen saavutusten maassa oli jonoja, ihmisten vainoa ja pulaa. Sosialismin onnelassa kaikki oli vähän retuperällä. Veimme sinne tavaraa, mitä ei olisi voinut Suomessa saada kaupaksi. Meillä oli kotona Neuvostoliittoon tarkoitettua vessapaperia, joka lähinnä toi mieleen santapaperin ja sanomalehden risteytyksen.” ( mies, 59, Espoo )
 Myös Yleisradion ohjelmissa kuultiin neuvostopropagadan kaikuja.
 “Aikoinaan oli ohjelma Näin naapurissa, jossa kehuttiin ja ihannoitiin mitä kaikkea hienoa Neuvostoliitossa oli. Kaikkihan toki tiesi totuuden…no sanotaan lähes kaikki.”  (mies, Sysmä)
 Monet kertovat lukeneensa Neuvostoliiton valtion kustantamaa Neuvostoliitto-lehteä tai Suomi–Neuvostoliitto-seuran Maailma ja Me -lehteä. Se oli tietynlainen yhdysvaltalaisen Valittujen Palojen vastine.
 “Meille tuli 1970-luvulla Suomi–Neuvostoliito-seuran lehti. Kuulemani jutut siitä, miten sukkahousupaketeilla saattoi elää viikon herroiksi Moskovassa, eivät tuntuneet käyvän yksiin lehden hienojen kuvien kanssa.” ( nainen, 54, Nokia )
 “Neuvostoliitto-lehden propaganda upposi isäni varoituksista huolimatta täysin nuoreen ihmiseen. Isäni peruste oli, että vihollinen on hyvä tuntea, mutta itseäni kiehtoivat avaruusjutut ja Neuvostoliiton saavutukset.”  (mies, 46, Raahe)
 Neuvostoliiton valtion kustantamaa Neuvostoliitto-lehteä julkaistiin suomeksi 1957–1991. Lehti esitteli erityisesti Neuvostoliiton taloudellisia, tieteellisiä ja teknisiä saavutuksia. Petteri Bülow / Yle
 Myös kouluopetuksen muistellaan antaneen puutteellisen kuvan Neuvostoliitosta.
 “Tietty varominen Neuvostoliiton käsittelyssä muistuu mieleen kouluajoilta 70- ja 80-luvuilta. Historiassa Suomen sotia käsiteltiin vain parin sivun verran.” ( mies, 55, Varkaus )
 “Historian opettaja laittoi minut ja ystäväni oven taakse arestiin, kun totesin ukin sanoin, että ryssä vei meiltä toisen käden." ( nainen, 52, Iisalmi )
 Koulussa kuultiin käsityksiä Neuvostoliitosta myös oppikirjojen ulkopuolelta.
 “Maantiedon oppikirja ala-asteella esitteli aikansa propagandahengessä, kuinka hienosti leikkuupuimurit kulkevat porrastetussa rivistössä valtavalla pellolla. Maantiedon opettaja esitti, kuinka maatalous oikeasti hoituu naapurimaassamme. Mies oli laittanut huivin päähänsä ja tuonut kuokan luokkahuoneeseen. Hän esitti selkä köyryssä peltoa kuokkivaa vanhaa naista.” ( mies, 56, Tuusula )
 Yhden muistelijan käsitys Neuvostoliitosta on muuttunut myöhemmin myönteisemmäksi.
 “Käsitykseni muuttui vasta 2000-luvulla, kun näin tv:stä erinomaisen dokumentin, joka kuvasi keskiluokan elämää Moskovassa 1970-luvulla. Siellä oli eletty samanlaista elämää kuin Suomessa; heillä oli mukavat, tyylikkäät kodit, autot ja kaikki mitä he tarvitsivat. Ainoa ero oli, että lomamatkoilla ei poistuttu maasta, vaan etelänmatka tehtiin Jaltalle.” ( nainen, 54, Espoo )
 Moskovan-juna vuonna 1977. Ylen arkisto / Pressfoton kokoelma
 Matkalla Neuvostoliittoon: “Jokainen huulipuna, tamponi, kirja ja kynä tutkittiin”
 Yli kolmannes muistelijoista kertoo käyneensä Neuvostoliitossa, monet useastikin.
 “Kolme lyhyttä vierailua Leningradissa auttoi luomaan oman kuvan maasta. Neuvostoliitto näyttäytyi aika karuna paikkana. Muistikuva noin 40 vuoden jälkeen on sosialismintuoksuisesta ja likaisesta paikasta, mutta jossa ihmiset olivat avuliaita ja ystävällisiäkin.” ( mies, Pieksämäki )
 “Jollei ole elänyt Neuvostoliiton rajatarkastuksia tavaroiden penkomisineen (junassa), on nuorempien ihmisten vaikea ymmärtää Neuvostoliiton totalitarismin luonnetta ja yksityskohtiin ulottunutta valvontaa.“ ( nainen, 62, Järvenpää )
 “Jokainen huulipuna, tamponi, kirja ja kynä tutkittiin. Oli tunne kuin olisi ollut rikollinen. Kuulustelu oli sotilaallisen ankara ja täytimme kaavakkeita, joissa korut, rahat ja tavarat luetteloitiin.” ( nainen, 65, Helsinki )
 Turisteja Leninin mausoleumilla Moskovan Punaisella torilla syksyllä 1990. Tuomas Hyytinen
 Moskovalaiset jonottavat tupakkakauppaan syksyllä 1990, vuotta ennen Neuvostoliiton hajoamista. Tuomas Hyytinen
 Katukauppa paikallisten kanssa oli matkojen kohokohtia.
 “Lukion venäjän opettajamme vei meidät Leningradiin maaliskuussa 1983. Varustauduimme open ohjeen mukaan sukkahousuilla, joita myimme hotellisiivoojille. Katukuva oli harmaa ja masentava, asukkaat eivät vaikuttaneet onnellisilta. Ope sanoi, että kaikissa huoneissa oli varmasti mikrofonit. Kyllä se ihan käsittämättömältä tuntui.” ( nainen, 56, Kirkkonummi )
 “Pakollinen vierailu neuvostotalouden saavutusten näyttelyssä. Esillä ollut tavara näytti surkealta köyhään koto-Suomeen verrattuna. Neuvostotalouden saavutuksista kertoi, että taksimatkat kaupungin ulkopuolella olleeseen hotelliin maksettiin Valintatalon vaaleanpunaisilla muovikasseilla.” ( nainen, 62, Järvenpää )
 Parhaita muistoja on jäänyt Neuvostoliiton kulttuuritarjonnasta.
 “Matkustajat lukivat metrossa usein paksuja kirjoja, luultavasti klassikoita. Hienoa tietysti, mutta selittyy osin sillä, että NL:n sanomalehdet olivat niin tylsiä.” ( mies, 56, Bangkok )
 “Kävin katsomassa kaukasialaisen tanssiryhmän upeita esityksiä, joskus baletissakin. Mieleen on jäänyt ystävälliset ihmiset, kulttuurin laaja kirjo, teatterikäyttäytyminen, valtavat määrät ihmisiä kaikkialla, jonottaminen ja odottaminen.” ( nainen, 59, Saarijärvi )
 Moskovalaisia opiskelijoita teepöydässä syksyllä 1990. Oikealla suomalaisopiskelija. Tuomas Hyytinen
 Opiskelijakommuunissa: “Heitä kiinnosti, onko maanalaisia bändejä, näytetäänkö seksielokuvia”
 Ilman omakohtaista kontaktia neuvostoihminen saattoi jäädä mysteeriksi.
 “Ennen kuin menin käymään ensi kerran Leningradissa 1972, muistan ihmetelleeni neuvostoturisteja, jotka liikkuivat harmaana ja mustana ameebamaisena ja hiljaisena joukkona Helsingissä. Nimenomaan hiljaisuus oli leimaavaa.” ( nainen, Helsinki )
 Mieluisimpia muistoja Neuvostoliitosta ovat paikallisten ihmisten kohtaamiset.
 “Muistan virolaiset ja venäläiset ystävällisinä, suomalaisista ja Suomesta kiinnostuneina ja vieraanvaraisina. Sen sijaan myyjät, tullimiehet, poliisit ym. työntekijät olivat tympeitä ja epäystävällisiä. Kun saimme harvoin virolaisia tai venäläisiä ystäviä Suomeen, tuntui oudolta, että voi olla niin vaikea matkustaa ulkomaille.” ( nainen, 47, Kemijärvi )
 Katukuvaa Tallinnasta Viron sosialistisesta neuvostotasavallasta vuonna 1988. Ingra Schröder
 Eräs turisti tutustui paikallisiin opiskelijoihin leningradilaisessa kommuunissa 1976.
 “Heitä kiinnostivat palkat Suomessa, onko opiskelu maksullista, mitä saa tehdä ja mitä ei, onko kieltolaki, maanalaisia bändejä, näytetäänkö seksielokuvia.” ( nainen, 65, Paltamo )
 Eräs muistelija tapasi suomea puhuvan miehen Leningradissa keväällä 1976.
 “Nevskillä seuraamme liittyi nuori mies, joka puhui suomea ja kertoi olevansa inkeriläinen. Hän hävisi, mutta putkahti taas parin kadunkulman jälkeen. Sanoi nähneensä miliisin ja paenneensa, koska oli jo ennestään epäiltyjen listalla. Kävimme kuitenkin kahvilassa hänen kanssaan. Silloin minulle valkeni inkeriläisten kohtalo.” ( nainen, 71, Pori )
 Myöhemmin on selvinnyt, että kohtaaminen paikallisten kanssa saattoi olla järjestetty.
 “1980-luvun alussa Leningradissa susiturkkiin pukeutunut nuorukainen yritti ostaa Adidas-pipoani. En myynyt, mutta sovittiin tapaaminen seuraavaksi illaksi. Syötiin, juotiin, vanhemmatkin olivat kotona. Olohuoneessa oli ikoni ja Dima kertoi opiskelevansa laivanrakennusta välttääkseen joutumisen armeijaan ja Afganistanin sotaan. Fiilis oli korkealla, kun oli tutustuttu aitoon venäläiseen arkeen. Sittemmin idänkaupan konkari palautti minut maanpinnalle toteamalla, että Dima oli tyypillinen KGB:n luomus, jolla luotiin henkilösuhteita ulkomaalaisiin. Susiturkki, englanninkielen taito, kulissikoti, ikoni ja Afganistan-jutut.” ( mies, 56, Eura )
 Suomalaiset järkyttyivät, kun Neuvostoliitto miehitti Tshekkoslovakian. Neuvostoliiton panssari Prahassa elokuussa 1968.  CTK/All Over Press
 Sodan pelossa: “Isä selvitti minulle strategiansa, jos Suomi miehitettäisiin”
 Talvi- ja jatkosota olivat vielä 1960- ja 70-luvuilla suomalaisten tuoreessa muistissa.
 “Olin syksyllä 1968 Tshekkoslovakian miehityksen aikaan tovereideni kanssa metsällä itärajalla Lieksassa. Naapuri ajoi öisin panssareilla rajaan kiinni. Eräänä aamuna heräsimme siihen, että venäläinen sotilashelikopteri leijui matalalla kämppämme yläpuolella, siis kilometri Suomen puolella. Mukanamme ollut Ilmavoimien hävittäjälentäjä soitti rajavartiolta Ilmavoimien esikuntaan. Hänen käskettiin unohtaa asia.”  (mies, 84, Helsinki)
 Itärajalla asuneilla Neuvostoliiton pelko oli konkreettista.
 “Asuimme pari kilometriä rajalta. Lapsena kuulin usein ammuntaa. Vanhemmat sanoivat, että taas ryssä ampuu tykeillä Konnunmäessä. Meitä pelotti rajan läheisyys. Lähellä kotiani oli pari tornia, joissa sotilaat tähystivät ja joihin eivät siviilit saaneet kiivetä. Me lapset kiivettiin. Nähtiin rajan toiselle puolelle. Samaa kuusimetsää.“ ( nainen, 74, Göteborg )
 Lokakuun vallankumouksen vuosipäivän paraati Moskovan Punaisella torilla vuonna 1983. Hannu Vilpponen / Yle
 1970-ja 80-luvuilla pelättiin kolmatta maailmansotaa, Neuvostoliiton ja Yhdysvaltain ydinsotaa.
 “Pelkäsin todella, että sota syttyy ja minulta jää elämä elämättä. Ukkini sanoi, että mistään muualta ei vaaraa tule kuin "tuolta". Muistan lukeneeni lehdistä, mihin USA pudottaa ydinpommit, jos kolmas maailmansota syttyy. Yksi paikka oli lähellä Suomen rajaa, Neuvostoliiton puolella.”  (nainen, 51, Iisalmi)
 Jotkut kertovat vanhempiensa varautuneen Neuvostoliiton miehitykseen vuosikymmeniä.
 “Isä selvitti minulle strategiansa, jos Suomi miehitettäisiin. Meillä oli kätkettyinä aseita ja pullollinen myrkkyä, joka oli peräisin isän oppilaitoksen Åbo Akademin kemian luokasta. Isä pelkäsi miehitystä loppuelämänsä. Se vaikutti koko perheen elämään.“  (mies, 70, Helsinki)
 “Äiti pelkäsi, että venäläiset tulisivat. Hänellä oli täydentyvä varmuusvarasto vielä 1980-luvullakin sitä varten, lähinnä säilykkeitä.” ( nainen, 46, Tuusula )
 Neuvostoliiton pelko ei varjostanut suinkaan kaikkien suomalaisten elämää.
 “En osannut pelätä miehitystä enkä kommunistien vallankaappauksia. Mielestäni olin syntynyt mitä parhaimpaan aikaan. Sodat olivat ohi, ruokaa ja vaatetta yms. oli tarpeeksi. Opiskella sai. Myös töitä löytyi.” ( nainen, 70, Vantaa )
 Suomen kommunistisen puolueen punaliput liehuivat vappumarssilla Helsingin Hakaniemessä vuonna 1983. Martti Juntunen / Yle
 Perheriita Neuvostoliitosta: “Valtaa 2000-luvun alkuun mennessä koko maailman”
 Suhtautuminen Neuvostoliittoon ja sosialismiin jakoi suomalaisia.
 “Isäni ja äitini olivat kotoisin pakkoluovutetulta alueelta, joten Neuvostoliittoon (ryssiin) suhtauduttiin sen mukaisesti. Lisäksi kaksi enoani kaatui sodissa, joten meillä kotona ei nähty Neuvostoliitossa kerta kaikkiaan mitään hyvää.” ( mies, 63, Espoo )
 “Isäni oli yksityisyrittäjä, mutta vasemmistolainen, joka äänesti kommunisteja. Hän oli omaksunut aatemaailman isältään, joka oli ollut punavankina. Vanhempani kävivät pariin otteeseen linja-automatkalla Leningradissa. Omaksuin jotain neuvostomyönteisyydestä. Se näkyi ehkä kriittisenä suhtautumisena USA:han, vaikka populaarikulttuuria kulutimme juuri lännestä.” ( mies, 58, Jyväskylä )
 “Minulla oli koulukaveri, joka halusi olla taistolainen. Hän ihannoi Neuvostoliittoa. Itse tunsin huonoa omaatuntoa, kun halusin käydä Yhdysvalloissa.” ( nainen, 64, Lohja )
 “Kun olin 12-vuotias 1972, veljeni oli kokoomuksen ehdokkaana kouluneuvostovaaleissa ja kehui Neuvostoliittoa. Pidin sitä aivan kummallisena juttuna.“ ( nainen, 62, Vantaa )
 “Isäni veli oli kova kommunisti. Hän oli Pietarsaaressa Schaumanin paperitehtaalla töissä. Minä olin aina poikkiteloin hänen kanssaan. Kahvipöydässä setäni kehui, kuinka hyvin Neuvostoliitossa kaikki oli. Hampaatkin paikataan kullalla. Minä 12–13-vuotias poika totesin, että kyllä ovat typerää porukkaa, kun eivät löydä kullalle muuta käyttöä. Noin typerä maa tekee konkurssin 2000-luvun alkuun mennessä. Setä sanoi, että Neuvostoliitto valtaa siihen mennessä koko maailman. (Keskustelu käytiin 1960-luvun alussa.)” ( mies, Kokkola )
 Punakoneeksi kutsuttu Neuvostoliiton jääkiekkomaajoukkue voitti jääkiekon MM-kisat Länsi-Saksassa 1975. Joukkueen kapteeni Boris Mihailov kantaa pokaaleja. ullstein bild/ All Over Press
 YYA-Suomi: “Kaikki haalarimiehet pysähtyivät, kun Brezhnev oli kuollut”
 Neuvostoliiton aika jätti suomalaisille pieniä ja suuria muistikuvia.
 “Neuvostoliitto oli toinen maailman mahdeista, joka vaikutti globaalisti monen valtion ja niiden kansalaisten elämään, mutta systeemi tuntui mahdottomalta, huteralta ja epäuskottavalta jopa neuvostoliittolaisista. (vrt. Radio Jerevan -vitsit).” ( mies, 50, Loviisa )
 “Muistan Inarinjärveen tippuneen ohjuksen. Punakoneen jääkiekkopelit. NL:n johtajat pitkissä, paksuissa talvitakeissaan ja karvahattu päässään. ” ( mies, 53, Oulu )
 “Vaikeita ja hämäriä termejä, kuten bilateraalinen kauppa, nomenklatuura, gulagit, NKP:n keskuskomitea, Varsovan liitto. Myöhemmin perestroika ja glasnost.” ( nainen, 46, Tuusula )
 “1980-luvulla yritys, jossa olen töissä, teki paljon idänkauppaa. Myyntipäällikkönä oli Virosta muuttanut henkilö, joka kertoi sukulaistensa surkeista ja mielivaltaisista kohtaloista sosialistisessa diktatuurissa. Ne eivät vähentäneet inhoani Neuvostoliittoa kohtaan.” ( mies, 62, Lahti)
 Viulisti Viktoria Mullova loikkasi pianistinsa Vakhtang Jordanian kanssa länteen Kuusamossa pidetyn konsertin jälkeen heinäkuun alussa 1983. Yleisradion toimittaja Jyrki Koulumies vei loikkarit henkilöautolla Luulajaan Ruotsiin.
 “Suomi palautti kaikki Neuvostoliitosta paenneet kansalaiset takaisin. Tosin kaikki eivät jääneet kiinni, kuten Mullova.” ( mies, 54, Hankasalmi )
 Sopimus ystävyydestä, yhteistyöstä ja keskinäisestä avunannosta (YYA) oli voimassa vuodesta 1948 Neuvostoliiton hajoamiseen.
 “Olin alakoululainen, kun YYA-sopimus lakkautettiin. Olin tosi harmissani, koska ajattelin, että Neuvostoliitto on Suomen ystävä ja isoveli ja se suojelee meitä kaikelta pahalta.” ( nainen, 46, Oulu )
 “Olin yläasteen työelämään tutustumisharjoittelussa kun radiosta kuulutettiin, että Neuvostoliiton johtaja Leonid Brezhnev on kuollut. Kaikki haalarimiehet pysähtyivät. Kuuluttaja ylisti Brezhnevin saavutuksia. Se sai minutkin liikuttumaan – 15-vuotiaan pojan. Oli kaihoisa ja surullinen mieli loppupäivän ajan.” ( mies, 54, Salo )
 Neuvostoliiton johtaja Leonid Brezhnev ja presidentti Urho Kekkonen Moskovan lentokentällä 1980. Kalle Kultala
 Neukkuhuumori: “Kuuntelimme hupimielessä Neuvostoliiton suomenkielistä radiokanavaa”
 Neuvostoliitto myös kiehtoi ja herätti hilpeyttä.
 “Se oli pikemmin huumorin kuin kauhun lähde. Sotakokemukset olivat jännittävää kuultavaa, joten lapsesta saakka NL samoin kuin koko itäblokki edusti vaihtoehtoista todellisuutta, vastakohtaa kotimaalle ja kodille.” ( nainen, 49, Joensuu)
 “Kun näki neuvostotuotteiden huonon laadun (vaikkapa UAZ-maasturit armeijassa) ja miten ihmiset himoitsivat sukkahousuja ja käytettyjä farkkuja, niin ei sellaista maata oikein osannut ottaa vakavasti vaarana.” ( mies, 60, Rovaniemi )
 "Suurlähettiläs Kovalev paheksui huhtikuussa 1968 Paasikivi-seuran kokouksessa olutpullon etiketin Karjalan vaakunaa miekkoineen. Puheen jälkeen Karjala-oluesta tuli suosittu. Puhe poiki kaikenlaisia tarinoita. Erään mukaan venäläiset vaativat, että karjalanpiirakan muoto olisi muutettava tai ainakin siitä olisi tehtävä pienempi."  (mies, 84, Helsinki)
 Myös Neuvostoliiton byrokratia ja propaganda huvittivat suomalaisia.
 “Eräällä matkalaisella oli pötkö metvurstia eikä hänellä ollut rahanvaihtokuittia. Tullissa seisottiin pari tuntia ja kaveria kuulusteltiin mistä hän oli saanut rahat pötkön ostoon. Lopulta selvittiin sakoilla ja makkaran menetyksellä Neuvostoliiton valtiolle.” ( mies, Forssa )
 “Hupimielessä kuuntelimme iltaisin yläasteella Neuvostoliiton suomenkielistä radioasemaa, jossa lueteltiin pitkiä listoja jonkin alueen 5-vuotissuunnitelman saavutettuja tuotantolukuja ja muita sosialismin saavutuksia ja sitä miten Lännen imperialistiset voimat pyrkivät horjuttamaan rauhaa. Ja sitä, miten Lännessä on kaikki huonosti ja pulaa kaikesta. Tämä tapahtui 1977–1980 Vantaan Korsossa.” ( mies, 58, Vantaa )
 Neuvostoliiton hittituote: “Aikaa kulutettiin laskemalla, montako Ladaa ajoi ohi”
 Tunnetuin neuvostotuote Suomessa lienee Lada. Siihen liitettiin myös poliittisia merkityksiä.
 “Nokia on tunnettu "punaisuudestaan". Meillä oli tapana istua kerrostalon rappukäytävässä odottamassa vanhempia kotiin. Aikaa kulutettiin laskemalla, montako Ladaa ajoi talon ohi.” ( nainen, 51, Sastamala )
 “Lähisukulaisilla ja tuttavilla autoina oli Ladoja vielä 1990-luvun puoliväliin saakka, meidän perheellä taas länsiautoja. Kaikki sukulaiset eivät siitä pitäneet. Varsinkin äidin puolen suku oli voimakkaasti kallellaan itään.” ( mies, 47, Lohja )
 Ladaa myös hävettiin, ainakin nuorison keskuudessa.
 “1980-luvulla amerikkalainen teinikulttuuri vei mukanaan, ja kaikki Neukkulasta tuleva oli automaattisesti läpeensä surkeaa. Koulukaverini häpesi Ladaa niin, että ennemmin käveli räntäsateessa viisi kilometriä kouluun kuin suostui isänsä kyydittäväksi." ( nainen, 54, Nokia )
 Mainosteksti “Lujaa laatua Lada” ei ollut vailla katetta.
 “Tosi lämmin talvella, takavetoisena jäi kyllä helposti sutimaan. Huonot sähköt, laturi rikki jne. Kerran sammui talviyössä maantiellä täydessä vauhdissa kaikki ajovalot ja mittarivalot. Kun löi hätäpäissään nyrkillä kojelautaan, niin ne palasi, ja matka jatkui ilman pysähdystä. Samaan aikaan huonoin ja paras auto mitä minulla on ollut.” ( mies, 57, Helsinki )
 Neuvosto-Lada vuodelta 1982 Venäjän suurlähetystön edessä Helsingissä joulukuussa 2021. Mikko Ahmajärvi / Yle
 Hyvinvointia idänkaupasta: “Laivoja, kenkiä, kaapeleita, ruokaa, vaatteita vietiin pilvin pimein”
 Neuvostoliittoa pelättiin, mutta se toi myös hyvinvointia suomalaisille.
 “Raakaöljyä rahdattiin Porvoon ja Naantalin jalostamoille. Svetogorsk ja Kostamus työllistivät väkeä. Laivoja, kenkiä, kaapeleita, ruokaa, vaatteita vietiin pilvin pimein. Ostivat pitkiä sarjoja tavaraa eikä muotivirtaukset paljoa malleihin vaikuttaneet. Suomalaiset keksivät järkevää tuotavaa Neuvostoliitosta. Raaka-aineita, sotatarvikkeita, energiaa voitiin hyödyntää täysimääräisesti. Ei ne neukkujen sähköveturitkaan huonoja olleet.” ( mies, 60, Nurmijärvi )
 Suomalaiset rakensivat kaivosteollisuuskaupunki Kostamusta Neuvostoliitossa. Kerrostalon päädyssä on seinämaalaus, jossa lukee: "Noudatamme Kommunistisen puolueen 25. puoluekokouksen päätöksiä". Kuva on vuodelta 1980.
 Touko Yrttimaa / Yle
 “Suomalaisten maataloustuotteiden hyvä maine vetosi Neuvostoliitossa, menekki oli takuuvarma juttu, joka piti maatalouden pyörät pyörimässä. NL tuki Suomen pienviljelijöitä tehokkaasti. Kaikki ylijäävä kelpasi vaihtokaupassa kuten keksivehnän tuonti.” ( mies, 72 )
 “Nokia Kaapeli vei yli puolet Pikkalan tehtaan tuotannosta NL:oon. Tuotannon suunnittelu oli helppoa, kun tiedettiin viideksi vuodeksi kuukausi- ja tuotetasolla, mitä on sovittu valmistettavaksi. Jälkeenpäin sain tietää, että katteet itään päin olivat kohdallaan. Ei sellaisia saa enää mistään tuotteesta.” ( mies, 69, Kirkkonummi )
 Neuvostoliiton-kaupassa oli omat kiemuransa.
 “Olin töissä telakkateollisuudessa ja kävin Neuvostoliitossa 1980-luvun lopulla. Kaupanteossa pyrittiin vaikuttamaan asiakkaan johtohenkilöihin, jotka olivat huomiolle ja mielistelylle persoja. Oli vaikea tietää, mikä organisaatio oli asiakas tai minkä ministeriön alaista toiminta oli. KGB oli ainoa organisaatio, josta ei ollut epäselvyyttä. Se laittoi tulkin mukaan koko matkan ajaksi, vaikka meillä oli firman tulkki mukana.” ( mies, 58, Harjavalta )
 Ulkoministerit Paavo Väyrynen ja Andrei Gromyko allekirjoittivat  kesäkuussa 1983 viimeisen, 20-vuotisen YYA-sopimuksen. Sopimus tuli tiensä päähän ennen aikojaan, kun Neuvostoliitto hajosi vuonna 1991.  Allekirjoittajien
takana valtionpäämiehet Mauno Koivisto ja Juri Andropov.   Kalle Kultala
 Neuvostoliiton loppu: “Siirryimme Saabisteiksi”
 Tshernobylin ydinvoimalaonnettomuus huhtikuussa 1986 oli kuin ennusmerkki Neuvostoliiton lopusta.
 “Meitä lapsia kiellettiin syömästä metsästä marjoja ja ketunleipiä.” ( nainen, 40, Mikkeli )
 “Hiekkalaatikolla ei saanut leikkiä ja sen hiekka vaihdettiin.” ( mies, 40, Hämeenlinna )
 “Armeija sattui Neuvostoliiton hajoamisen aikaan, jolloin esikunnan toivomus oli olla nopeasti tavoitettavissa lomilta, jos naapurin kansa alkaa kaataa aitoja rajallamme.” ( mies, 49, Tuusula )
 “Ala-asteen maantiedon kirjat eivät enää päteneet seuraavalla lukukaudella. Pian Neuvostoliiton hajottua meiltä ostettiin äidin Lada Samara pihasta ja vietiin Venäjälle. Siirryimme Saabisteiksi.” ( mies, 42, Salo )

"Kaikki haalarimiehet pysähtyivät, kun Brezhnev oli kuollut" – kysyimme suomalaisten muistoja Neuvostoliiton ajalta, joka päättyi 30 vuotta sitten


Summary: Ruotsalaiset Elin ja Erkki Kinnunen perheineen kaipasivat erämaata, rauhaa ja lunta. Syrjäinen paratiisi löytyi Suomen itäisimmästä kunnasta Ilomantsista.

Ruokakauppaan on lähes tunnin ajomatka, samoin kouluun. Pihalta joka suuntaan näkyy pelkkää metsää niin kauas kuin silmä kantaa. Talo on viimeinen ennen Venäjän rajaa, ja rajavartioston autot ovat ainoita ohikulkijoita.
 Kuulostaako lapsiperheen unelmapaikalta? Ruotsalaisten Elin ja Erkki Kinnusen mielestä kuulostaa. Kinnuset lapsineen muuttivat kesällä Ilomantsin rajaseudulle ja pistivät kerralla Kivivaaran autioituneen kylän ikärakenteen uusiksi.
 He tulivat Pohjois-Karjalan perukoille etsimään elämäntapaa, josta suomalaiset eivät enää ole kiinnostuneita.
 Olohuoneen seinää koristavat Erkin metsästysmuistot. Edessä on ensimmäinen joulu Kivivaarassa.
 Heikki Haapalainen / Yle
 Suomalaiset nimet kertovat tuntemattomista sukujuurista
 Sisällä talossa silmiin osuu ensimmäiseksi näyttävä puukko- ja metsästyskokoelma. Vanhat aseet, työkalut ja trofeet koristavat seiniä joka huoneessa. Perheen lapsilla, 5-vuotiaalla Velillä, 4-vuotiaalla Villellä ja 1-vuotiaalla Laurilla on omat työkalunsa.
 Puukkokokoelma pakattiin muuttokuormaan, samoin kuin kaikki muu mahdollinen irtaimisto ruotsalaiselta maatilalta.
 Heikki Haapalainen / Yle
 Nimestään huolimatta Kinnusten perhe on täysin ruotsinkielinen eikä heillä ole aiempia kontakteja Suomeen. – Isäni on sotalapsi, joka lähetettiin 3-vuotiaana Ruotsiin. Hän ei koskaan palannut Suomeen eikä puhu suomea, Erkki Kinnunen kertoo.
 Ruokapöydän äärestä seurataan lintulaudan elämää. Erkki Kinnunen on raivannut metsää talon ympäriltä. Heikki Haapalainen / Yle
 Poikien nimet kertovat sukujuurista, jotka ovat jääneet tuntemattomiksi.
 Ostopäätös pelkkien kuvien perusteella
 Mutta miten ihmeessä ruotsalainen lapsiperhe päätyy vihonviimeiseen taloon Itä-Suomen syrjäkylälle?
 – Näimme netistä, että paikka on myynnissä, ja ihastuimme saman tien, Elin Kinnunen sanoo.
 Elin ja Erkki Kinnunen harkitsivat Suomeen muuttoa parin vuoden ajan. Päätös ei ole kaduttanut. Heikki Haapalainen / Yle
 Ja nyt Kinnuset ovat Kivivaaran entisen rajavartioaseman uudet asukkaat. Elin Kinnunen näki vain myyntikuvat ennen muuttopäätöstä. Erkki Kinnunen kävi katsastamassa paikan huhtikuussa ja totesi sen täydelliseksi.
 – Ainoastaan mietitytti se, että lähin naapuri on niinkin lähellä kuin kolmen kilometrin päässä, hän naurahtaa.
 Kinnuset kehuvat pihasaunan löylyjä. Pihapiiriin kuuluu lisäksi kaksi asuintaloa, kota ja varastorakennus. Heikki Haapalainen / Yle
 Kivivaarasta löytyy Kinnusten mielestä kaikki, mitä he etsivät: todella syrjäinen talo keskellä metsää ja talvisin lunta. Tärkeimpänä kaikista rauhaa ja hiljaisuutta.
 – Paikka on osoittautunut vielä paremmaksi kuin ajattelimme. Olemme tulleet jäädäksemme, Elin Kinnunen sanoo.
 Kivivaara on syrjässä. Metsä ympäröi pihapiiriä kaikkialta, lähimpään naapuriin on matkaa kolme kilometriä.
 Heikki Haapalainen / Yle
  Puuta kaatuu tontilta
 Kun Erkki Kinnunen tarttuu pihalla moottorisahaan, puu on nopeasti nurin. Sen jälkeen Veli ja Ville kiipeävät rungolle omien käsisahojensa kanssa ja alkavat karsia oksia. Pikkupoikien otteista huomaa, että työ on tuttua.
 Erkki Kinnunen työskenteli Ruotsissa metsurina. Kesästä lähtien hän on harventanut metsää talon 10 hehtaarin kokoisella tontilla. Nyt pihapiiristä avautuu kaunis rinnemaisema, ja puiden välistä pilkottaa kaksi erämaalampea. Polttopuita on varastossa useamman vuoden tarpeiksi.
 Moottorisahakokoelma ja muut varusteet ovat järjestyksessä verstaan seinällä.
 Heikki Haapalainen / Yle
 "Emme nähneet tulevaisuutta Ruotsissa"
 Ruotsissa Kinnuset asuivat Erkin lapsuudenkodissa. Vanha maatila sijaitsee Älvseredissä Etelä-Ruotsissa, noin 100 kilometrin päässä Göteborgista.
 – Paikka oli upea, mutta emme enää nähneet tulevaisuutta siellä, Elin Kinnunen sanoo.
 Ville Kinnunen laskee mäkeä kotipihassa. Etelä-Ruotsissa lunta satoi vain harvoin.
 Heikki Haapalainen / Yle
 Perhe harkitsi muuttoa parin vuoden ajan ja halusi Suomeen oikeastaan kahdesta syystä: Etelä-Ruotsin pimeät talvet vesisateineen uuvuttivat ja tulevaisuus pelotti. Kinnusten mielestä ruotsalainen yhteiskunta on ajautumassa kovaa vauhtia kaaokseen.
 – Väkivalta kaupungeissa lisääntyy ja kansa jakaantuu eri leireihin. Emme halua poikia ruotsalaiseen kouluun, Elin Kinnunen sanoo.
 Elin Kinnunen aikoo olla poikien kanssa kotona siihen asti, kun nämä menevät kouluun.
 Heikki Haapalainen / Yle
 Suomi on heille turvallisuuden ja rauhallisuuden tyyssija. Vanhemmat suunnittelevat, että perheen kaksi vanhinta poikaa aloittavat koulun yhtä aikaa Ilomantsin kirkonkylällä. Matkaa lähikouluun on 55 kilometriä suuntaansa. Nyt perhe käy ruokaostoksilla ja pizzalla Ilomantsin keskustassa kerran viikossa.
 – Ilomantsi on kuin Ruotsi 1980-luvulla, hyvällä tavalla, Elin Kinnunen sanoo.
 Erkki Kinnunen taitaa metsätyöt ja vanhojen työkoneiden korjauksen.
 Heikki Haapalainen / Yle
 Suunnitelmissa majatalo luontokuvaajille
 Toistaiseksi päivät kuluvat talon ja pihapiirin askareissa. Luonnonläheinen elämäntapa kiinnostaa Kinnusia. Oikeastaan he ovat siirtäneet maatilan eläimiä lukuun ottamatta sellaisenaan Etelä-Ruotsista itäsuomaiseen metsään.
 Lauri Kinnunen täytti 1 vuotta kesällä.
 Heikki Haapalainen / Yle
 Päärakennuksen tapaan pihan kota on vuorattu taljoilla ja metsästysmuistoilla. Vajassa on siistissä järjestyksessä Erkin moottori- ja raivaussahakokoelmat eri vuosikymmeniltä. Muuttokuormassa kuljetettiin myös neljä traktoria. Osa niistä on jo antiikkia, mutta isäntä osaa korjata eri aikakausien koneita.
 Ainakin kerran viikossa istutaan kodassa. Seiniä peittävät Erkin metsästysmuistot.
 Heikki Haapalainen / Yle
 – Oikeastaan Erkki on syntynyt väärälle vuosisadalle. Perinteinen elämäntyyli viehättää meitä, Elin Kinnunen sanoo.
 Kivivaaran pihapiirissä on kaksi tilavaa taloa. Rajavartioaseman jälkeen tiloissa toimi Ulvovan suden erämaamajatalo. Kinnuset suunnittelevat aloittavansa majoitustoiminnan uudelleen ensi kesänä.
 Pojat ovat mukana kaikissa talon askareissa.  Heikki Haapalainen / Yle
 Ajatuksena on tarjota paikka luontokuvaukseen piilokojuineen. Sudet ja karhut viihtyvät syrjäisellä saloseudulla. Kinnuset ovat alkutalvesta tarkkailleet myös ahmaa, joka liikkuu pihanpiirin ympäristössä säännöllisesti.

Ruotsalainen perhe muutti itärajan korpeen elääkseen arkea, joka ei enää kiinnosta suomalaisia: "Kuin Ruotsi 1980-luvulla, hyvällä tavalla"


Summary: Menneinä vuosisatoina painajaisiin suhtauduttiin vakavasti. Unissa nähtyjen pahojen asioiden uskottiin todella tapahtuneen. Oikein tulkittuina painajaiset saattoivat paljastaa viestejä tulevasta.

Jutun pääkuva,  Henry Fuselin  maalaus  The Nightmare, Painajainen , oli sensaatio, kun taulu esiteltiin Lontoossa vuonna 1782.
 Yleisö jonotti katsomaan teosta, ja kriitikot ylistivät sen eroottista väreilyä. Kuvaa versioitiin pilapiirroksiin, ja sen kuparikaiverruskopio päätyi koristamaan lukuisia koteja.
 Menestyksen innoittamana Fuseli maalasi vielä kaksi muutakin versiota teemasta.
 1700-luvun lopun yleisö todennäköisesti osasi hyvinkin tulkita taulun viestejä. Kansanperinteessä ympäri maailman tunnettiin hahmo, joka kiusasi nukkujaa asettumalla tämän rinnan päälle.
 – Kyseessä oli painajainen – olento, joka  painoi  nukkujan keuhkoja niin, että tämä tunsi tukehtuvansa. Samalla nukkuja koki olevansa hereillä, mutta halvaantunut. Tilanteeseen liittyi voimakas pahan läsnäolon tunne, folkloristi  Kaarina Koski  selittää.
 Pohjoismaisessa perinteessä hahmo tunnetaan nimellä  mara . Se on siirtynyt monien kielten painajaista merkitsevään sanaan: nightmare (engl.), mardröm (ruots.) ja cauchemar (ransk.) esimerkkeinä. Maran kaltainen hahmo tunnetaan myös muun muassa Latinalaisessa Amerikassa sekä Japanissa.
 Sen maailmanlaajuiseen levinneisyyteen on luonteva selitys, joka tosin löydettiin lääketieteessä vasta 1970-luvulla: kyseessä on unihalvaus, aivojen valvetilaa säätelevän mekanismin häiriö. Ei vaarallinen, mutta pelottava.
 Ennen kuin ilmiölle löydettiin lääketieteellinen selitys, ihmiset hakivat vastausta muualta.
 Menestyksen innoittamana Henry Fuseli maalasi useita versioita Painajaisesta. Tämä on vuodelta 1791. Universal History Archive / UIG/Shutterstock / All Over Press
 Kaarina Koski on mukana neljän tutkijan ryhmässä, joka selvittää maran kaltaisten ilmiöiden historiaa  Pohjoiset painajaiset 1400–2020  -tutkimushankkeessa.
 – Mitä painajaisilla on tarkoitettu eri aikoina, minkälaisia painajaisia ihmiset ovat nähneet, ja ovatko pahat unet muuttuneet aikojen saatossa, Koski listaa tutkimuskysymyksiä.
 Unia ja painajaisia on tutkittu paljon lääketieteessä ja psykologiassa, mutta historiantutkijoille unimaailman ilmiöt ovat uusi aluevaltaus.
 Vaikka kyse on ihmisen päänsisäisistä kehitelmistä, joita kokija ei välttämättä itsekään herättyään muista, ei niiden tutkiminen vuosisatojen päästä ole mahdotonta.
 – Historiaahan tutkitaan joka tapauksessa vain niiden dokumenttien avulla, joita on kirjoitettu ylös. Vastaavasti painajaisista voimme tietää vain sen, mitä ihminen on kertonut ja mikä on katsottu tallentamisen arvoiseksi.
 Painajainen kelpasi todistusaineistoksi oikeudenkäynnissä
 Vanhin Suomessa talteen kirjattu painajainen on munkki  Jöns Budden  uni 1400-luvun lopulta.
 Munkkiparka käänsi ilmeisen hankalaa Mechtild-pyhimyksen elämäkertaa latinasta ruotsiksi, ja työ tuli uniin. Jöns Budde näki stressiunen.
 – Kaikki oli pimeää, eikä Budde pystynyt etenemään työssään. Yhtäkkiä hänelle ilmestyi Mechtild. Pyhimys ojensi hänelle kirkkaan peilin, josta näki tekstin merkitykset selvästi. Seuraavasta aamusta lähtien työ eteni vauhdilla, Koski selittää Naantalin luostarin öisiä tapahtumia.
 Jöns Budden painajainen kirjattiin ylös, koska sitä pidettiin ihmeenä. Uni myös lisäsi Jöns Budden käännöstyön arvoa, olihan Mechtild-pyhimys itse osallistunut sen tekoon. Nykytermein: Jöns Budde kirjoitti auktorisoitua elämäkertaa.
 Jöns Budden aikaan uskottiin siis, että se mitä unessa oli tapahtunut, oli todellista.
 – Oli kahdenlaisia painajaisia. Joutounet johtuivat ihmisestä itsestään, vaikkapa raskaasta illallisesta ja sen aiheuttamista vatsanväänteistä. Todelliset painajaiset sen sijaan olivat peräisin ihmisen ulkopuolelta, demoneilta, jumalilta tai Mechtildin kaltaisilta pyhimyksiltä.
 Vain jälkimmäisiä pidettiin merkityksellisinä ja ne kirjattiin tarkkaan talteen. Uskottiin, että painajaiset paljastivat totuuksia ja tulevaisuutta.
 Kirjailija Charles Dickens kärsi unettomuudesta, mutta osasi myös hyödyntää unia kirjoissaan. Robert Bussin maalauksessa (1875) Dickensiä ympäröivät useat hänen kirjojensa hahmot. Granger / Shutterstock / All Over Press
 Kenen tahansa enneunet eivät silti kelvanneet. Jos tavallinen talonpoika näki painajaisia, niillä ei uskottu olevan yleisempää merkitystä. Sen sijaan kuninkaan painajaiset saattoivat vaikuttaa koko valtakunnan tulevaisuuteen.
 Esimerkiksi 1600-luvulla elänyt Ruotsi-Suomen soturikuningas  Kustaa II Aadolf  oli varsin kiinnostunut unista. Kustaan unia tallennettiin kirjoihin, jotka levisivät ympäri Pohjois-Eurooppaa.
 Osoitus siitä, kuinka todellisina tapahtumina painajaisia pidettiin, on niiden käyttäminen todistusaineistona oikeudenkäynneissä.
 – Noitavainojen aikaan 1600-luvulla oikeudenkäyntipöytäkirjoihin tallennettiin paljon painajaisia. Unessa nähtyä, esimerkiksi matkaa Kyöpelinvuorelle viettämään noitasapattia, pidettiin oikeasti tapahtuneena.
 Uni saattoi siis todistaa syytetyn noidaksi.
 Demonisia painajaisia pidettiin myös vaarallisina. Paholaisen uskottiin unen välityksellä pystyvän aiheuttamaan harmia, joka saattoi olla vahingoksi myös valve-elämässä.
 Painajaisia yritettiin torjua erilaisilla kasveilla ja yrteillä. Pionin uskottiin erityisen tehokkaasti estävän painajaisia. Eileen Tweedy / Shutterstock / All Over Press
 Kirkko yritti kitkeä unien tulkintaa
 Uniin ja painajaisiin siis suhtauduttiin suurella vakavuudella. Unia tulkitsivat arvossa pidetyt alan ammattihenkilöt tukenaan oma kirjallisuuden alalaji, unikirjat.
 Unikirjoja on tehty yhtä pitkään kuin ihminen on osannut kirjoittaa. Varhaisimmat esimerkit ovat Assyriasta 600-luvulta ennen ajanlaskun alkua.
 Unikirjoissa luetteloidaan unissa esiintyviä aiheita ja symboleja ja annetaan ohjeita niiden tulkitsemiseen. Oikea tulkinta oli tärkeää, sillä unien uskottiin kertovan tulevasta tai tuovan jotain muuta tietoa, joka saattoi hyödyttää yhteisöä. Unikirjoissa saattoi myös olla ohjeita, joita noudattamalla vältyttiin pahan unen tuomalta pahalta voimalta.
 Katolinen kirkko ei unikirjoista pitänyt. Unien tulkinta kiellettiin 1100-luvulla kanonisessa laissa ja vastaava ohje kirjattiin Ruotsin kirkon säädöksiin 1400-luvulla.
 – Kirkon näkemyksen mukaan ihmisen ei pidä seurata unien merkkejä ja yrittää vaikuttaa kohtaloonsa, vaan se on jumalan säätämää, Kaarina Koski selittää.
 Historioitsijoille unet ja painajaiset ovat uusi tutkimuskohde. Folkloristi Kaarina Koski on mukana Pohjoiset painajaiset 1400-2020 -tutkimushankkeessa. Janne Lindroos / Yle
 Virallinen ohjeistus ei estänyt unikirjojen leviämistä, ja niitä kopioitiin jopa luostareissa.
 Suomessa ensimmäinen unikirja ilmestyi vasta vuonna 1857. Se sai varsin kriittisen vastanoton.
 Suometar -lehdessä kirjaa haukuttiin "jonninjoutawaksi lörpötykseksi, josta ei ole kirjallisuudellemme hyötyä, eikä sitä olisi kaiwattu." Kirjaa pidettiin taikauskoisille suunnattuna, josta ei tosin uskottu olevan suurta haittaakaan.
 Muutama vuosi myöhemmin Helsingissä ilmestyi 12-sivuinen kirjanen  Om drömmar . Siinä näkyi jo modernin tieteen kasvanut kiinnostus unia kohtaan.
 Om drömmarin  kirjoittaja arveli unien olevan peräisin valvetilan ajatuksista. Yliluonnolliset unentuojat olivat jo jääneet sivuun, ja unet alettiin ymmärtää ihmisestä itsestään lähtöisin olevina.
 Ajatus kiehtoi myös itävaltalaista lääkäriä  Sigmund Freudia . Ei kestänyt kauaakaan, kun Freud julkaisi klassikkoteoksensa  Unien tulkinta  (1899) ja painajaisten analysointi siirtyi uudelle tasolle.
 Jutun lähteinä on käytetty tutkija Kaarina Kosken haastattelua sekä Pohjoiset painajaiset 1400–2020 -tutkimushankkeen  blogia .
 Lue lisää:
 Unihalvaus vie kyvyn liikkua ja tuo pahuuden viereesi

Painajaisessa demonin uskottiin oikeasti kiusaavan nukkujaa – lääketieteellinen selitys ilmiölle löytyi vasta hiljattain


Lähemmäs kuusi miljoonaa Instagram-seuraajaa, saman verran TikTok-faneja, 2,6 miljoonaa Youtube-kanavan tilaajaa ja yhteensä yli 24 miljoonaa seuraajaa erilaisilla sosiaalisen median alustoilla. Tällaisia luvuilla brassailee maailman tämän hetken suosituin virtuaalivaikuttaja Lu do Magalu eli tuttavallisemmin pelkkä Lu, joka herätettiin henkiin tietokoneen uumenista vuonna 2009 ja joka on siitä lähtien toiminut brasilialaisen Magalu-kauppaketjun mainoskasvona:
 Alati hymyilevä, tummatukkainen ja ruskeasilmäinen Lu availee tuotepakkauksia, syö tyytyväisen näköisenä pizzaa, kertoilee videopelisuosikeistaan ja jakaa kauneusvinkkejä. Universumista – tai pitäisikö sanoa metaversumista – ei löydy tuotetta, jota innostuneella äänellä puhuva Lu ei voisi kaupata tai markkinoida.
 Virtuaalivaikuttajien kaanonissa Lu do Magalunista seuraavaksi voisi listata Miquela Sousan eli Lil Miquelan, joka on samalla myös pop-tähti ja muoti-ikoni ja jolla on Instagramissa yli kolme miljoonaa seuraajaa.
 Vaikuttajabisnes kasvaa kohisten
 Lu do Magalun ja Lil Miquelan kaltaisten virtuaalivaikuttajien merkitys ja rooli ovat kasvaneet etenkin korona-aikana. Virtuaalivaikuttajan ei tarvitse välittää lockdowneista, turvaväleistä tai yleensäkään koko viruksesta. Esimerkiksi viime vuonna, kun pandemia jylläsi pahimmillaan, matkusti Riot Games Inc. -pelistudion luoma virtuaalihahmo Seraphine Kiinan Shanghaihin promoamaan musiikkiaan. Samaan aikaan oikeat muusikot ja matkakuviaan Instagramissa aiemmin esitelleet sosiaalisen median toimijat pysyttelivät tiukasti neljän seinän sisällä.
 Viihde- ja tapahtuma-alan sulkeutuminen onkin lohkaissut tilaa turvalliseksi koetulle viihteelle ja viihdyttäjille, joiden temmellyskenttänä toimii sosiaalinen media ja samalla siis koko metaversumi eli fyysisen todellisuuden jatke. Niinpä Lil Miquelakin jakaa Instagramissa jatkuvalla syötöllä bile- ja ravintolakuviaan, joissa pandemia-aika ei juuri näy:
 – Tämä on ollut hyvää aikaa virtuaalihahmoille: hehän eivät tartuta keneenkään koronavirusta, digitaalisia robotteja tekevän Superplastic-firman toimitusjohtaja  Paul Budnitz   totesi  äskettäin Kanadan julkisen palvelun mediayhtiössä CBC:ssä.
 Business Insider -julkaisun  mukaan  vaikuttajabisnes kasvaa suorastaan kohisten: ensi vuonna sen arvioidaan kipuavan noin 14 miljardin euron hujakoille eli kaksinkertaistuvan toissa vuodesta. Summasta lohkaisevat mojovan osansa myös virtuaalivaikuttajat, joita on maailmassa jo useita satoja. Yli miljoonan Instagram-seuraajan rajan on ylittänyt jo kourallinen, yli sadantuhannen kymmenet virtuaalivaikuttajat.
 Kiinalainen virtuaalivaikuttaja Ling. Kuvakaappaus Lingin kiinalaisen sosiaalisen median Weibon sivustolta.  Jussi Mankkinen / Yle
 Aasia on virtuaalivaikuttamisen uusi Mekka
 Nousevaksi virtuaalihahmojen hautomoksi on muodostumassa – tai oikeastaan jo muodostunut – Aasia. Esimerkiksi Kiinassa on viime aikoina kohistu virtuaali-idoli Lingin ympärillä.
 Kuvankaunista Lingiä kehitettiin vuosikausia, ja hahmoa on käytetty muun muassa Voguen, Teslan ja suositun Nayuki-kuplateen mainoksissa. Ling antanee vasta esimakua Kiinan kasvavasta virtuaalivaikuttajabisneksestä, jossa hahmoja kustomoidaan jo nyt suoraan kaupallisten yritysten toiveiden mukaisiksi.
 Maan virtuaalivaikuttajien ympärillä pyörivän rahamäärän arvellaan tänä vuonna  nousevan  lähemmäs 900 miljoonaa euroa. Laulavat ja tanssivat virtuaali-idolit taas keräävät Kiinassa vuosittain satojen miljoonien yleisömääriä.
 – Uskomme, että nimenomaan Aasia on nopean kasvun alue virtuaalivaikuttajien sektorilla. Z-sukupolvi on Aasian suurin internetin käyttäjäryhmä. Kyse on digitaalisesti taitavasta sukupolvesta, joka tuntee hyvin sosiaalisen median ja kaiken virtuaalisuuteen liittyvän, markkinointiasiantuntija  Nick Baklanov  somevaikuttamiseen erikoistuneesta HypeAuditor-firmasta  toteaa .
 Japanissa kehitetty, tietokoneilla luotu Imma Gram eli Imma taas ilmestyi sosiaaliseen mediaan vuonna 2018:
 Imman viimeistäkin yksityiskohtaa myöten hiotun, japanilaisella perfektionismilla luodun hahmon takaa löytyy ModelingCafe Inc. -yhtiö, joka on tehnyt tietokonegrafiikkaa muun muassa  Final Fantasy - ja  Legend of Zelda  -peleihin. Japanilla on muutenkin pitkät perinteet virtuaalihahmojen suhteen: virtuaalinen poptähti Hatsune Miku on villinnyt japanilaisia jo vuodesta 2007 lähtien ja tehnyt lukuisia musiikkialbumeja.
 Yhdeksi virtuaalivaikuttajien nousevaksi aasialaiseksi tähdeksi on muodostunut Thaimaa. Esimerkiksi pinkkihiuksinen, 17-vuotias Bangkok Naughty Boo haluaa pop-laulajaksi ja on sukupuoleltaan ei-binäärinen:
 21-vuotiasta Ai Ailynnia taas mainostetaan sanoilla "metaverse human":
 Thaimaan virtuaalivaikuttajien boomi käy käsi kädessä koronapandemian kanssa ja heijastelee turhautumista reaalimaailman sometähtiä koskeviin esiintymis- ja liikkumisrajoituksiin. Kiteytetysti voisikin sanoa, että virtuaalivaikuttajat sopivat uuteen normaaliin.
 Korona on tuonut virtuaalivaikuttamiseen muitakin uusia piirteitä. Maailman terveysjärjestö WHO palkkasi viime vuonna maailman suosituimman miespuolisen virtuaalivaikuttajan Knox Frostin koronaan liittyvään valistustyöhön:
 Suomessa taas virtuaalivaikuttaja Myrsky on auttanut elokuusta lähtien nuoria mielenterveyteen liittyvissä asioissa. Myrskyn taustalta löytyy MIELI ry. Kuvassa Myrskyn seurassa on tubettaja Pinsku:
 Julkkikset hamuavat nyt virtuaalilemmikkejä
 Virtuaalivaikuttamisessa hyödynnetään tällä hetkellä paitsi aidonnäköisiä ihmishahmoja, myös fiktiivisiä virtuaalilemmikkejä, joita viime aikoina on lanseerannut useampikin julkkis. Esimerkiksi  Frendeistä  tunnetun näyttelijä  Jennifer Anistonin  ympärillä häärää nyt Clydeo-koira, joka on sekä kokki että ruokakabloggaaja. Clydeo tuo lisäarvoa Anistonin julkiselle kuvalle, markkinoi tuotteita, joita Aniston ei ehdi tai viitsi promota, ja todennäköisesti myös houkuttelee näyttelijälle nuorempaa fanikuntaa.
 Clydeolla on oma Instagram-tili, jolla myös Aniston silloin tällöin vilahtelee:
 Kuten Anistoninkin tapauksessa, trendeihin kuuluu, että reaalitodellisuuden, virtuaalimaailman, kaupallisuuden ja markkinoinnin pakkaa sekoitetaan metaversumissa kuluttajan näkökulmasta yhä tehokkaammin. Lil Miquelan tarinan tekee mielenkiintoiseksi se, että tämän kerrottiin aluksi olevan oikea ihminen ja vasta myöhemmin paljastettiin, että kyseessä on virtuaalihahmo. Knox Frostista taas sanotaan edelleen, että tämä on robotti, joka ei tosin tiedä olevansa robotti.
 Vaikka virtuaalivaikuttaminen kasvaa koko ajan bisneksenä, tietokoneilla luodut idolit ovat vielä kaukana lihaa ja verta olevien pop-, viihde- ja urheilutähtien seuraajamääristä.  Ariana Grandella  esimerkiksi on 284 miljoonaa,  Kylie Jennerillä  293 miljonaa ja  Christiano Ronaldolla  381 miljoonaa seuraajaa.
 Lisää aihepiiristä:
 Lil Miquela on täydellinen somejulkkis ja mainostajan unelma, mutta hän ei ole todellinen – Onko aidon ja keinotekoisen rajaa jo vaikea havaita?

Virtuaalivaikuttajien merkitys on kasvanut korona-aikana: virus ei tartu virtuaalihahmosta, joka voi bilettää ja matkustella ympäri maailmaa


Summary: Kun korona alkoi ja parisuhde päättyi, Paloniemi kysyi itseltään, mikä tekee hänet kaikkein onnellisimmaksi. Vastaus oli hevoset.

“Leben ist kein Ponyhof”, eli elämä ei ole pelkkää ponifarmia, väittää saksalainen sanonta. Lause sai aikoinaan sarjakuvataiteilija  Milla Paloniemen  terhentymään: höpö höpö, juuri sellaistahan elämä nimenomaan voisi olla.
 – Olen vähän anarkistinen ja harrastan tällaisten epämääräisten sääntöjen kyseenalaistamista.
 Paloniemi ei myöskään sano shit happens, vaan on kehitellyt siitä version “kakki järjestyy”. Iskulauseet ja raivopositiivinen asenne näkyvät hänen emännöimällään tilalla Tampereen Teiskossa.
 Tila on Paloniemen paratiisi ja pitkäaikainen haave: ikioma ponifarmi.
 Ponifarmin piha-aitoja saa myös suljettua, mutta pääosin hevoset vaeltelevat vapaasti. Eläimillä on pihassa myös aktivointileluja, ja ne “laiduntavat” puihin sidottujen heinäpussien perässä.   Anna Sirén / Yle
 Nollakelissä nuokkuva joulukuun aamupäivä on harmaa, mutta punaisen pihaton seinä portinpielessä julistaa suurin kirjaimin päinvastaista sanomaa kuin saksalaisten viisaus. Sinne tänne on maalattu suuria ruusuja, ja seinillä roikkuu jouluvalosarjoja.
 Pihamaalle pitää kulkea peräti kahden portin kautta, mutta niiden sisäpuolella sekä ihmiset että tilan nelijalkaiset asukkaat oleskelevat vapaasti.
 Hevosia ja poneja on kahdeksan. Viisi omaa ja kolme muiden, Paloniemi laskee – enemmän kuin mitä hän oli alkujaan suunnitellut.
 – Kaikki ovat ihan omanlaisiaan persoonia. Tällaiselle heppanörtillekin on tullut yllätyksenä, miten erilaisia saman lajin eläimet voivat keskenään olla.
 Kannattaa unelmoida isosti, Milla Paloniemi uskoo. Haaveiltuaan järvinäkymästä hän löysi tilan, jolta on näköala peräti kahdelle järvelle. Anne Savin / Yle
 Pitkän linjan hevoshullu
 Hevosia Milla Paloniemi on rakastanut lapsesta saakka. “Klassinen heppatyttö”, hän kuvailee Hevoshullu-lehdestä alkanutta innostustaan.
 Kotikylässä Jalasjärven perukoilla ei päässyt ratsastustunneille, mutta muuten harrastus oli kokonaisvaltainen: Pikku-Milla tapasi hevosia kaikkialla missä pystyi, piirsi niitä ruotsalaisen sarjakuvataiteilija  Lena Furbergin  innoittamana, toimitti omaa lehteä ja oli kirjeenvaihdossa muiden harrastajien kanssa.
 Ensimmäiset kokeilut tallinomistajuudestakin hän teki varhain.
 – Minulla oli sellainen 120 senttiä korkea leikkihevonen, rullaponi. Naapurin tytöt kävivät ratsastamassa sillä, ja järjestin rullaponileirejä Millan tallilla.
 Ponifarmi on ponifarmi keittiössäkin. Anna Sirén / Yle
 Valokuvat ja ensimmäisen tallin logot ovat yhä tallessa. Teiskolaismetsään perustettu ponifarmi on aikuisversio lapsuuden haaveista.
 Unelman toteuttaminen tuli ajankohtaiseksi samalla kun moni asia muuttui Milla Paloniemen elämässä: koronapandemia iski ja parisuhde päättyi eroon.
 – Tuli sellainen henkinen käännekohta. Tein listaa asioista, jotka tekevät minut onnelliseksi, ja yksi ilmiselvä vastaus oli hevoset. Minulle tuli vahva tarve olla lähellä hevosta.
 Hevosfiilistely-yrittäjä
 Tarve ei täyttynyt sillä, että elämä olisi jatkunut kaupungissa ja arkeen olisi mahdutettu ratsastustunteja.
 – Tiesin heti, että haluan elää hevosten kanssa juuri tällä tavalla: ottaa ne omaan pihaan perheen ja lauman jäseniksi. Haluan möyhentää niitä ja lässyttää niille kaiket päivät.
 Saman elämyksen Paloniemi haluaa tarjota muillekin. Ponifarmi ei ole ratsastus- tai terapiatila, mutta sinne pääsee käymään.
 – Tarjoan hevosfiilistelypalvelua. Tila on kotini, mutta avaan oven mielelläni muillekin, jotka haluavat tulla katsomaan hevosia.
 Norjanvuonohevonen Hali varastaa usein pipon emäntänsä päästä. Anna Sirén / Yle
 Paloniemi hehkuttaa hevosten onnellistuttavaa vaikutusta, mutta haluaa painottaa myös asiantuntemusta eläinten pidossa. Ei ole tarkoitus hankkia mielin määrin lemmikkejä vain, koska ne ovat söpöjä.
 – Usein ajatellaan, että heppahöperö ei ole kykeneväinen kantamaan vastuuta tai tiedostamaan, mitä eläin oikeasti tarvitsee. Se on myös yksi asenne, jota vastaan koetan taistella.
 Ponifarmin emäntä jutusteleekin yhtä sujuvasti eläinten läheisyyden tunteista kuin nykyaikaisesta hevosenpidosta ja hevosten lajityypillisestä käyttäytymisestä.
 Poni saa köpötellä kuistille
 Yksivuotias shetlanninponi Rokki kolistelee heinillä täytettyä aktivointileluaan pitkin pihaa ja nyhtää sieltä syötävää. Eläin on niin pieni, että se mahtuu helposti köpöttelemään myös niiden aitojen alta, jotka rajaavat kaikkein isoimpien hevosten pääsyä esimerkiksi talon kuistille.
 –Minulla oli pitkään peppipitkätossumainen mielikuva, että sitten joskus kun asun  crazy pony ladyna  tilallani, varmaan ne ponit tulevat sisäänkin. Nythän niin on tapahtunut. Rokki on käynyt eteisessä, Milla Paloniemi nauraa.
 Shetlanninponi Rokki on ponifarmin virallinen poni. Se seuraa Milla Paloniemeä pihamaalla kuin koira. “Kameran tekoäly tunnistaakin sen koiraksi.” Anna Sirén / Yle
 Kuistilla koluamiseen ja eläinten muihin edesottamuksiin on suhtauduttava huumorilla. Kun elämä on ponifarmi, tekeminen ja esimerkiksi korjaushommat eivät lopu.
 – Hevoset tykkäävät hajottaa kaikkea. Jos jotain yrittää pihaan laittaa, se on hetken kuluttua ponin tuunaamaa.
 Lanta ja taide vaativat luojansa
 Eniten aikaa tilalla vie fyysinen työ. Heinäverkkoja pitää korjata ja täyttää. Lantaa riittää kärrättäväksi aamusta iltaan. Se on tilan emännän mielestä vain ihanaa.
 – Lannan luominen on äärimmäisen terapeuttista. Muutin maalle siksi, että saisin tehdä fyysistä työtä. Olen kökkinyt sisällä ihan tarpeeksi elämäni aikana.
 Luomishommia tehdään tällä tilalla paitsi talikko myös kynä kädessä. Sarjakuva-Finlandiallakin aikoinaan palkittu Paloniemi piirtää edelleen tunnetuinta hahmoaan, Kiroilevaa siiliä, mutta myös tilaustöitä. Tilan asukkaatkin inspiroivat, ja Instagram-tilille ilmestyy säännöllisesti hevossarjakuvia.
 Niihin liittyy eräs tulevaisuuden suunnitelmista Milla Paloniemen unelmien ponitilalla.
 – Minulla oli lapsena lehti nimeltä Heppa-frendit. Olen ajatellut herättää sen uudelleen henkiin. Etenkin oman ikäiseni hevostädit ovat puoltaneet ajatusta.
 Milla Paloniemi on säästänyt lapsena toimittamansa Heppafrendit-lehdet ja suunnittelee lehden jatkavan toimintaansa. Anna Sirén / Yle

Poni kuistilla on osa unelmaa – sarjakuvataiteilija Milla Paloniemi muutti elämänsä ja perusti farmin, jossa eläimetkin liikkuvat vapaasti pitkin pihoja


Summary: EK:n mukaan Suomen satamien kautta olisi tiistaina pitänyt kulkea tavaraa 350 miljoonan euron arvosta.

Auto- ja kuljetusalan työntekijäliitto (AKT)

Yhden yrityksen työehtoneuvotteluista virinnyt riita johti tiistaina siihen, että Suomen vienti ja tuonti satamissa seisahtui.
 Miten tähän päädyttiin? Taustalla ovat vaikeat työehtoneuvottelut keiteleläisessä yrityksessä, mutta myös periaatteellinen kysymys työtaistelutoimista.
 Puuta sahaavassa ja jatkojalostavassa 550 työntekijän Keitele Groupissa on käyty työehtoneuvotteluja, joiden vauhdittamiseksi Auto- ja Kuljetusalan Työntekijäliitto AKT ryhtyi aiemmin joulukuussa saartotoimiin. Ammattiliitto käytännössä esti yrityksen lastinkäsittelyn Suomen satamissa. Kiertääkseen ahtaajien mielenilmausta apuvoimia lastinkäsittelyyn hankittiin kuitenkin muualta.
 Myös käräjäoikeus  määräsi saarron  lopetettavaksi uhkasakon uhalla.
 AKT vastasi tähän saarron murtoyritykseen satamien sulkemisella ja samalla estämällä Suomen ulkomaankaupan vuorokaudeksi.
 AKT: "Nyt laitetaan työntekijä kyykkyyn!"
 AKT:n puheenjohtajan  Ismo Kokon  mukaan työmarkkinakentällä tilanne on jännittynyt.
 Kokko sanoo, että työntekijät joutuvat kiristyneessä tilanteessa taistelemaan perustuslaillisista oikeuksistaan.
 – Elämme aikoja, jolloin ratkaistaan, onko meillä Suomessa jatkossa järjestäytymis- ja työtaisteluoikeutta.
 Satamien sulkemisessa oli kyse suuremmista asioista kuin pohjoissavolaiseen yhtiöön Keitele Groupiin suunnatuista vastatoimista.
 – Työnantaja on päättänyt irtaantua, ensisijaisesti metsäteollisuudessa, sopimustoiminnasta. Heidän seuraava askeleensa on se, että he koettavat etsiä estettä työntekijän järjestäytymis- ja työtaisteluoikeudelle. Siitä isommasta periaatteesta tässä kaikessa on kyse.
 Puheenjohtaja Kokko kertoo AKT:n hakevan Keitele Groupin saarrosta johtuvan miljoonan euron uhkasakon kumoamista oikeudelta.
 – Turvaamistoimi tarkoittaa käytännössä sitä, ettemme me saisi saartaa Keitele Groupin tavaroita satamiin. Saarto on laillinen työtaistelutoimi. Mielestämme käräjätuomari on tehnyt väärän päätöksen. Haemme sen purkua.
 AKT lopettaa vuorokauden mittaisen työtaistelutoimensa satamissa aamulla kello 6. Mutta AKT:n puheenjohtaja ennustaa keväälle kovia työtaisteluja. Lakkoliivejä puetaan päälle jo ainakin Teollisuusliiton ja Teknologiateollisuuden työnantajien välisessä kiistassa. Aivan uuden vuoden alussa käynnistyy todennäköisesti myös Paperiliiton ja UPM:n välille lakko.
 – Työnantajan asenne on todella kova. Nyt laitetaan suomalaista työntekijää kyykkyyn, Kokko jyrähtää.
 Ismo Kokko valittiin AKT:n puheenjohtajaksi marraskuusa. Kimmo Brandt / Compic
 EK:n mielestä suhteellisuudentaju petti pahasti
 Yhden yrityksen työriidan heijastuminen kaikkiin Suomen satamiin on jälleen kerran osoitus siitä, että työrauhalainsäädäntöä pitää uudistaa, sanoo Elinkeinoelämän keskusliiton (EK) johtaja  Ilkka Oksala .
 Suhteettomat tukilakot eli sellaiset lakot, jotka kohdistuvat täysin ulkopuolisiin, pitäisi hänen mukaansa kieltää.
 Elinkeinoelämän mukaan satamissa olisi tiistaina pitänyt kulkea tavaroita 350 miljoonan euron arvosta.
 – Onhan tämä ihan uskomatonta, että yhtä yritystä koskevan työriidan seurauksena kaikki Suomen satamat laitetaan kiinni ja meidän ulkomaankauppa pysäytetään.
 – Kyllä tässä on AKT:llä suhteellisuudentaju pettänyt ja pahasti.
 Elinkeinoelämä ei vielä ennakoi kevään työehtoneuvotteluihin isoja vaikeuksia.
 – Siihen tulee liittymään kaikenlaisia uhkauksia ja neuvottelutilanteiden kiristymistä, mutta ainakin tässä vaiheessa haluan uskoa, että Suomessa kyetään tekemään ratkaisuja kuten kaksi ja neljäkin vuotta sitten. Ne liittokierrokset sujuivat suhteellisen hyvin.
 Yhtenäisiä ratkaisuja eri aloille on Oksalan mukaan tosin nyt normaalia vaikeampi löytää, koska korona on kohdellut yrityksiä eri tavalla.
 Kiireelliset lastit purettiin
 Satamaoperaattoreiden mielestä kyseessä on laiton työtaistelu, minkä takia vuorokauden mittainen mielenilmaus viedään työtuomioistuimen käsiteltäväksi.
 Satamaoperaattoreiden toimitusjohtajan  Juha Mutrun  mukaan Suomen ulkomaankaupasta 80–90 prosenttia kulkee laivaliikenteessä.
 Työnseisaus pysäytti satamissa sellaisen rahdin, jonka liikutteluun tarvitaan ahtaajia eli esimerkiksi kontit eivät liikkuneet.
 – Kun rekka ajaa laivaan, ei ahtaajia tarvita. Mutta jos vain rekan peräkärry siirretään, on se ahtaaja, joka peräkärryn laivaan ajaa, Mutru selvitti.
 Myös tietyt kiireelliset lastit kuten elävät eläimet, eläinrehu ja lääkkeet kulkivat lakosta huolimatta kuten tapana on ollut aiemminkin.
 Voit keskustella aiheesta keskiviikkoon 29. joulukuuta kello 23:een saakka.
 Lue myös:
 AKT:n lakko aiheuttaa ongelmia myös Pohjois-Pohjanmaan satamissa, vaikka laivoja ei laitureissa paljon olekaan
 UPM ajaa Kaukaan tehtaiden toimintaa alas – lakko alkaa lauantaina UPM ajaa Kaukaan tehtaiden toimintaa alas – lakko alkaa lauantaina
 UPM ja ammattiliitot eivät löytäneet sopua valtakunnansovittelijan avulla – lakko alkaa 1. tammikuuta

Satamalakko paljasti kytevän riidan – AKT:n mielestä vaakalaudalla on koko työtaisteluoikeus, EK uudistaisi lakkolakeja


Summary: Kuntokeskus Liikun 35 kuntosalista 14 on tällä hetkellä suljettuna. Toimitusjohtaja ei ymmärrä, miten ihmisten kuntoilun estäminen ja hyvinvoinnin ylläpitäminen auttaa pandemian hillitsemisessä.

Vuodenvaiheessa alkaa kuntosalien vuoden paras sesonki, mutta nyt se on  koronarajoitusten  takia monilla paikkakunnilla uhattuna. Oululaisen Kuntokeskus Liikun toimitusjohtaja  Johanna Riihijärvi  kertoo, että salien sulkemisesta on valitettu hallinto-oikeuteen ja valitukselle on pyydetty kiireellistä käsittelyä.
 – Tällä on ihan valtavia seurauksia. Pitää ymmärtää, että kuntokeskusala on Suomessa yli 80-prosenttisesti yksittäisten paikallisten toimijoiden ylläpitämää liiketoimintaa. Siellä on paikallinen yrittäjä, jonka puskurit ovat tosi pienet ja ne on jo syöty.
 Kuntosalialan paras myynti tehdään perinteisesti tammikuussa. Nyt esimerkiksi Pohjois-Pohjanmaalla kuntosalit ovat koronaviruksen leviämisvaiheen takia suljettu 1.1.2022 saakka, mutta Riihijärvi pelkää, että tilanne jatkuu paljon pidempään. Jos tammikuun myynti notkahtaa, se kertautuu pidemmälle aikavälille.
 – On vaarana, että yrittäjiä menee konkurssiin tai joutuu lopettamaan toimintansa. Sen jälkeen meillä ei ole enää kattavaa verkostoa kuntokeskusyrittäjiä tässä maassa.
 Syksyllä hallinto-oikeuteen valittaminen tuotti nopeasti tulosta, kun oikeus  keskeytti  tilojen sulkemisen Kajaanissa, sen jälkeen kun Kuntokeskus Liikku valitti asiasta.
 Riihijärvi muistuttaa, että THL:n tekemä  riskiluokittelu  asettaa kuntosaliharjoittelun alimpaan mahdolliseen riskiluokkaan. Hiljattain ilmestyi myös eurooppalaisen keskusjärjestön  tutkimus  (Europe Active) kuntosalien tartuntariskistä.
 – 185 miljoonaa kuntosalikäyntiä oli tutkittu ja siellä oli 0,87 tartuntaa per 100 000 treenikertaa. Eli nyt ollaan Suomessa tilanteessa, jossa estetään 100 000 terveyttä edistävää kuntosalikäyntiä, jotta mahdollisesti säästytään yhdeltä tartunnalta, perustelee Riihijärvi.
 Avi ehdotti syntymäpäivien ja häiden järjestämistä
 Toimitusjohtaja Johanna Riihijärvi kokee erittäin ristiriitaisena sen, että samaan aikaan kun baariin pääsee päiväkaljalle, omaa vastustus- ja toimintakykyään ei voi ylläpitää kuntosalilla.
 Myös aluehallintoviraston vastaus ihmetyttää Riihijärveä. Kun yritys jätti valituksen hallinto-oikeudelle, siitä meni kopio myös aluehallintovirastolle. Vastaus tuli heti.
 – Siinä ehdotettiin, että olettehan huomannut, että teillä on kuitenkin oikeus käyttää näitä suljettuja tiloja esimerkiksi syntymäpäivien ja häiden järjestämiseen. Tämä mielestäni osoittaa sen, että välillä virkamiesten ja poliitikkojen ymmärrys tästä meidän alasta ja koko tästä liikunnan ekosysteemistä on valitettavan heikko.
 Yle ei tavoittanut tänään Avista asiasta tietävää kommentoimaan.
 Riihijärvi pitää kuntokeskusten sulkemista epäreiluna myös siksi, että asioiden vaikuttavuusarviota ei ole tehty, jotta olisi selvää mitkä ovat salien sulkemisen haitat ja mitkä hyödyt.
 – Hyödyt on täysin minimaaliset kansanterveydelle, tämä on väärin.
 Lue myös :  Pääsenkö konserttiin, kirjastoon tai uimaan? Katso tästä alueesi tuoreimmat koronarajoitukset – tiukennuksia luvassa monin paikoin
 Mitä ajatuksia juttu herätti? Voit keskustella aiheesta 29.12. klo 23 saakka.

Kuntosalit ovat kiinni juuri ennen parhainta sesonkia ja se voi olla kohtalokasta – toimitusjohtaja: "Tämä on väärin"


Summary: Eduskunta kokoontui poikkeuksellisesti äänestämään joulun välipäivinä.

Eduskunnan istuntotauko katkesi tiistaina, kun kansanedustajat riensivät päättämään hoitohenkilökunnan pakollisista koronarokotuksista. Rokottaminen koskisi vain sote-henkilökuntaa, joka on lähikontaktissa vanhusten ja muiden riskiryhmien kanssa.
 Rokotukset olisivat pakollisia myös muille ammattiryhmille, jotka ovat läheisissä tekemisissä riskiryhmien kanssa.
 Koronarokotuksesta kieltäytyjä voisi vaihtoehtoisesti esittää työnantajalle tuoreen negatiivisen koronatestin. Jos rokotusta ei ota, työnantaja on etsittävä työntekijöille muita tehtäviä. Jos tämä ei onnistu, palkanmaksu voidaan lopettaa, mutta työntekijää ei voi irtisanoa.
 "Rokotuspakko" ollaan tekemässä väliaikaisella muutoksella tartuntatautilakiin ja se olisi voimassa ensi vuoden loppuun saakka.
 Hallituksen esitys on saanut oppositiopuolue perussuomalaiset takajaloilleen. Asiasta äänestetään iltapäivällä. Aiheesta on pyydetty yli 30 puheenvuoroa.
 Eduskunta päättää myös koronapikatestien veroalesta. Esitys on saanut eduskunnassa laajaa kannatusta.

Seuraa keskustelua: Eduskunta päättää hoitohenkilökunnan "pakkorokotuksista" ja pikatestien veroalesta


Summary: Kiina ja Intia ovat maailman lääkeaittoja. Jos tuotanto niissä häiriintyy, voivat apteekkien hyllyt tyhjentyä Suomessakin. Onko Eurooppa varautunut lääketuotannon keskittymisen vaaroihin?

Espoon Mankkaalla valmistuu inhalaattoreita. Ne ovat nyrkin kokoisia laitteita, joiden sisällä on astmapotilaan elämää helpottavaa lääkettä.
 Orionin tuotantolaitoksessa inhalaattori ja lääke kootaan. Takana on pitkä tie. Lääkkeen raaka-aineita on tullut pitkän polun takaa Intiasta ja Kiinasta.
 – Eurooppa, Yhdysvallat ja niin Orionkin ovat olleet jo pitkään riippuvaisia lääkkeiden raaka-aineissa Kiinasta ja Intiasta, kertoo yhtiön operatiivisista toiminnoista vastaava johtaja  Liisa Hurme .
 Hurmeen mukaan yli 75 prosenttia lääkkeiden raaka-aineista tulee länsimaihin näistä kahdesta Aasian jättivaltiosta.
 Yhdysvalloissa lääketuotannon Kiina-riippuvuutta  on luonnehdittu  turvallisuusuhaksi. Pitäisikö lääketuotannon keskittymisen vaarat ottaa Euroopassakin vakavammin?
 Kiina  ja Intia ovat nousseet maailman lääkeaitoiksi muutamien vuosikymmenten aikana. Kiina valmistaa etenkin lääkkeiden tärkeimpiä raaka-aineita, niin sanottuja vaikuttavia aineita. Vaikuttavat aineet tekevät lääkkeistä lääkkeitä.
 Intia taas on maailman suurin rinnakkaislääkkeiden valmistaja, joka on niin ikään raaka-aineissaan riippuvainen Kiinasta. Rinnakkaislääkkeet ovat lääkkeitä, joita muut lääkeyhtiöt voivat valmistaa, kun alkuperäisen lääkkeen kehittäjän patentti on rauennut. Niitä voivat siis valmistaa monet eri lääketehtaat ja hinnat ovat siten alkuperäisvalmistetta edullisempia.
 Lääketuotannon keskittymistä Aasiaan on kiihdyttänyt maailmanlaajuinen hintakilpailu.
 Lääkkeitä ja niiden raaka-aineita on päädytty valmistamaan maissa, joissa kustannukset ovat alhaisia. Kiinassa ja Intiassa esimerkiksi palkat ja logistiikkakustannukset ovat Eurooppaa matalampia. Samaan aikaan Kiina ja Intia ovat aktiivisesti tukeneet maidensa lääketeollisuuden kehittymistä, sanoo Rinnakkaislääketeollisuus ry:n toiminnanjohtaja  Heikki Bothas .
 Keskittyminen on ollut myös hyvä asia. Kun yhdessä paikassa valmistetaan suuria määriä lääkkeitä ja niiden raaka-aineita, hintoja saadaan painettua alas. Se on tarkoittanut edullisempia lääkkeitä myös eurooppalaisille potilaille.
 – Euroopassa ei ole kauheasti mietitty tätä riippuvuuskysymyksenä, Bothas sanoo.
 Sitten tuli kevät 2020.
 Pandemiaan liittyvät rajoitukset hidastivat tuotanto- ja toimitusketjuja maailmalla ja samalla ihmiset alkoivat ostaa lääkkeitä varastoon. Alkoi näyttää siltä, että lääkkeiden saatavuus voi heikentyä ja syntyy pulaa.
 Pahimmat pelot eivät toteutuneet. Huoli kuitenkin jäi. Mitä jos luonnonkatastrofi horjuttaa kriittisiä lääketehtaita Intiassa ja tuotanto seisahtuu jopa kuukausiksi? Entä jos Kiina estää lääkeaineiden viemisen Eurooppaan poliittisista syistä?
 Pelkona on, että lääkkeillä aletaan tehdä politiikkaa. Tutkijat  ovat huomauttaneet , että liiallinen riippuvuus tietyllä sektorilla antaa etenkin autoritaariselle Kiinalle eräänlaisen aseen länsimaita vastaan. Puhutaan geoekonomian eli geotalouden ajasta, jossa taloudellisilla painostuskeinoilla on aiempaa suurempi rooli. Pakotteet ja esimerkiksi tiettyjen raaka-aineiden vientikiellot ovat tällaisia painostuskeinoja. Niiden merkitys on kasvanut kansainvälisten suhteiden areenalla.
 Yksittäisten  lääkeaineiden tarkastelu antaa hurjan kuvan lääketuotannon keskittymisestä.
 Yleinen esimerkki on bentsyylipenisilliini, jota käytetään suonensisäisenä lääkkeenä keuhkokuumeen hoidossa. Yhdysvaltojen hallinnon  kesällä julkaiseman raportin  mukaan bentsyylipenisilliinin vaikuttavaa ainetta valmistetaan ainoastaan neljässä tehtaassa koko maailmassa. Niistä kolme sijaitsee Kiinassa.
 Samantapaisia esimerkkejä on muitakin. Rinnakkaislääketeollisuuden saksalainen etujärjestö Pro Generika arvioi, ettei Euroopassa yleisesti käytetyn kolesterolilääke simvastatiinin vaikuttavaa ainetta valmisteta enää lainkaan Euroopassa. Lääkeaineesta 60 prosenttia tulee Intiasta ja 40 prosenttia Kiinasta.
 Lääkealan turvallisuus- ja kehittämiskeskus Fimean jaostopäällikkö  Johanna Linnolahti  kertoo, että mitä pidempään lääke on ollut markkinoilla, sitä todennäköisempää on, että sitä valmistetaan Aasiassa. Linnolahden mukaan esimerkiksi antibioottien, kipulääkkeiden ja joidenkin sydän- ja verisuonilääkkeiden vaikuttavia aineita valmistetaan hyvin merkittävissä määrin Kiinassa ja Intiassa.
 Hänen mielestään lääkkeiden tuotannon keskittyminen kahteen maahan on riski, jos tuotantoon tulee laajoja ja äkillisiä katkoksia. Toisaalta alihankintaketjun hallitseminen on lääkeyhtiöiden vastuulla ja isossa kuvassa riskit ovat suhteellisen hyvin hallittuja, sanoo Linnolahti.
 Euroopassa  ja Suomessakin valmistetaan toki lääkkeitä. Rinnakkaislääkkeiden eurooppalaisia valmistajia on satoja. Iso osa Euroopassa kulutetuista niin sanotuista tutkivan lääketeollisuuden tuotteista valmistetaan yhä täällä. Ne ovat uudempia lääkkeitä, joiden patentit ole vielä rauenneet. Alkuperäislääkkeiden tuotanto on siis rajatumpaa ja hinnat korkeampia.
 Ja on Euroopassa lääkkeiden raaka-ainetuotantoakin – mutta verrattain vähän.
 Euroopassa valmistetut lääkkeiden vaikuttavat aineet ovat Pro Generika -järjestön mukaan tyypillisesti sellaisia, joita on teknisesti vaikeampi valmistaa ja joiden laatuvaatimukset ovat hyvin korkeat.
 Järjestö on tarkastellut laatusertifikaatteja, joita Euroopassa tarvitaan vaikuttavien lääkeaineiden valmistamiseen ja niiden käyttämiseen täällä myytävissä lääkkeissä. Vielä vuonna 2000 sertifikaateista noin kaksi kolmasosaa kuului Euroopassa oleville lääketehtaille. Viime vuonna tilanne oli päinvastainen ja noin kaksi kolmasosaa sertifikaateista kuului Aasiassa oleville lääketehtaille.
 Komission varapuheenjohtaja  Margaritis Schinas   kuvasi lokakuussa  pandemiaa “herätykseksi” siihen, että Euroopan on vahvistettava oman lääketeollisuutensa asemaa. Schinasin mukaan kyky tuottaa lääkkeitä on unionille strateginen ja geopoliittisesti tärkeä asia. Samantapainen viesti löytyy EU:n vuosi sitten hyväksytystä lääkestrategiasta.
 Lääkemarkkinoiden  Aasia-riippuvuus on siis tunnistettu haavoittuvuudeksi, mutta konkreettiset toimet ovat vielä vähäisiä. Yksi sellainen on uusi EU-virasto, HERA, jonka tehtävänä on varautua tuleviin terveyskriiseihin ja vastata lääkkeiden saatavuudesta kriisitilanteessa.
 Mutta mitä EU voi ylipäänsä tehdä lääkemarkkinoiden Aasia-riippuvuudelle?
 Yksi vaihtoehto on ottaa mallia Suomesta. Suomessa lääkkeiden huoltovarmuutta helpottaa laki velvoitevarastoinnista. Fimean kokoamassa listassa on lähes 1400 lääkevalmistetta, joita tulee varastoida kriisiajan tai suurien saatavuusongelmien varalta. Laki koskee lääketehtaita, lääkkeiden maahantuojia, sairaaloita sekä Terveyden ja hyvinvoinnin laitosta.
 Käytännössä ainoa vaihtoehto lääketuotannon Aasia-riippuvuudesta irrottautumiseen on vetää tuotantoa takaisin Eurooppaan. Vuosikymmeniä jatkunutta kehitystä on kuitenkin hankala kääntää.
 – Se, että esimerkiksi Suomessa pystyttäisiin valmistamaan rinnakkaislääkkeisiin raaka-aineita, on melko mahdotonta, koska niiden hinnat ovat niin alhaisia, Orionin Hurme sanoo.
 Rinnakkaislääketeollisuuden Heikki Bothaksen mukaan lääkkeiden kilpailutuksissa voitaisiin suosia esimerkiksi lisäpistein sellaisia valmisteita, joita tehdään Euroopassa.
 Lakimuutoksiin  tai muihin konkreettisiin toimenpiteisiin on kuitenkin vielä pitkä matka. Komissio tekee vasta selvitystä siitä, kuinka riippuvainen unioni todellisuudessa on EU:n ulkopuolisista maista. Edes lähtötilanteesta ei ole kattavaa kuvaa.
 Valvovalla viranomaisella eli Fimealla on tieto Suomessa myytävien lääkkeiden kaikista tuotantopaikoista. Tiedot eivät ole julkisia, sillä niitä pidetään yhtiöiden liikesalaisuuksina. Tämä on hankaloittanut kokonaistilanteen hahmottamista.
 Paine EU-tason lääkkeiden saatavuuden varmistamiseen alkaa olla kova, sillä saatavuusongelmat nimittäin näkyvät yhä enemmän tavallisille ihmisille.
 Suomessa – kuten myös muualla EU:ssa – tehtyjen saatavuushäiriöilmoitusten määrä on ollut rajussa kasvussa viimeisen kymmenen vuoden ajan. Fimean Linnolahti korostaa kuitenkin, että häiriöilmoitus tarkoittaa useimmiten tilannetta, jossa esimerkiksi tiettyä lääkkeen pakkauskokoa ei ole ollut saatavilla. Se, ettei potilas saisi ollenkaan tarvitsemaansa lääkettä, on hyvin harvinaista, Linnolahti sanoo.
 Linnolahden mukaan lääketuotannon keskittyminen Aasiaan on yksi saatavuuteen liittyvä tekijä, mutta se ei yksin selitä ilmoitusten määrän kasvua. Samaa sanoo Rinnakkaislääketeollisuuden Heikki Bothas.
 – Globaalissa markkinassa on niin kova hintakilpailu, että sitä on käytännössä mahdotonta yhdistää täydelliseen saatavuuteen. Lääkeyhtiöt hakevat koko ajan tasapainoa hintakilpailun, sääntelyn ja saatavuuden kesken, Bothas toteaa.
 Rinnakkaislääkkeistä  pitäisi olla valmis maksamaan korkeampaa hintaa, jos halutaan, että valmistus tapahtuu enemmän Euroopassa, sanoo Lääketeollisuus ry:n lääkepoliittinen johtaja  Sirpa Rinta . Järjestö edustaa tutkivaa lääketiedettä eli yrityksiä, jotka keskittyvät uusien alkuperäislääkkeiden kehittämiseen ja valmistamiseen.
 – Jos vanhoista peruslääkkeistä ollaan valmiita maksamaan enemmän, jääkö meille rahaa sitten uusiin lääkkeisiin?
 Lääketuotantoa voidaan Rinnan mukaan houkutella Eurooppaan ja Suomeen esimerkiksi korostamalla ympäristöystävällisiä tuotantotapoja. Hänen mielestään lääkeyrityksiä ei saa määrätä siirtämään tuotantoaan tiettyihin maihin. Se olisi protektionismia eikä sopisi kansainväliselle toimialalle.
 – Lääkeaineiden ja lääkkeiden tekeminen edellyttää joka tapauksessa vapaata maailmankauppaa. Se on meidän intressimme. On oltava mahdollisimman vähän esimerkiksi vientirajoituksia tai muita kaupan esteitä.
 Eurooppalaisen  lääketeollisuuden omavaraisuus ja lääkkeiden huoltovarmuus nousevat asialistalle Ranskan pian alkavalla EU-puheenjohtajakaudella, mutta EU:n puuttumiskeinot voivat silti jäädä vähäisiksi.
 Paljon on lääkeyhtiöiden vastuulla. Ne ovatkin jo alkaneet ottaa askeleita takaisin Eurooppaan. Lääkejätti Sanofi on perustamassa Euroopan suurinta vaikuttavien lääkeaineiden tehdasta Ranskaan. Tuotanto on tarkoitus käynnistää jo ensi vuonna.
 Eikä Sanofi ole ainoa.
 Esimerkiksi Orion kertoo pyrkivänsä tuomaan kriittisimpien lääkeaineiden tuotantoa enemmän Eurooppaan ja Suomeen.
 Orionin tytäryhtiö Fermion on saanut luvan valmistaa Oulussa vaikuttavia aineita astmalääkkeeseen, jota nyt kootaan ja pakataan Espoossa. Koko ketjua ei millään saada Suomeen, mutta haluamme tuoda lähemmäs aiempaa suurempia osia siitä, Liisa Hurme sanoo.

Monien eurooppalaislääkkeiden raaka-aineet tulevat Aasiasta – pandemia havahdutti lääketuotannon keskittymiseen, nyt sen vaaroista halutaan eroon


Summary: Pirkanmaan ensimmäiset omikron-muunnokset varmistuivat maanantaina.

Tampereen yliopistollinen sairaala (TAYS)

Pirkanmaalla on varmistettu ensimmäiset uuden, omikron-muunnoksen aiheuttamat koronatartunnat.
 – Eilen on tullut ensimmäiset laboratoriovarmistukset Pirkanmaalle, mutta on aivan ilmeistä, että omikron-tapauksia on jo enemmänkin, kertoo johtajaylilääkäri  Juhani Sand  sähköpostiviestissä.
 Pirkanmaalla kerrottiin tiistaina 58 uudesta koronatartunnasta. Tämä on selvästi vähemmän kuin useina viime päivinä.
 Joulun aikaan Pirkanmaalla todettiin keskimäärin vajaat 300 koronatartuntaa päivässä. Joulun luvut olivat suurempia kuin koskaan aiemmin epidemian aikana.
 Sairaalahoidon tarve ei ole kasvanut samassa tahdissa kuin tartuntojen määrä.
 Uudet, tiukat koronarajoitukset tulivat voimaan Pirkanmaalla lauantaina. Ravintolarajoitukset kiristyvät entisestään tänään tiistaina.

Pirkanmaalla on todettu ensimmäistä kertaa koronaviruksen omikron-muunnosta – johtajaylilääkäri: "Tapauksia on jo enemmänkin"


Summary: Välipäivinä joulusesongin tuotteet ovat alennuksessa. Eniten joulun viettämisen kustannuksiin vaikuttavat lahjat.

Joulutähti -50 %. Joululimppu eurolla. Kinkku alle puoleen hintaan. Joulun viettäminen vasta välipäivinä voisi säästää satoja euroa.
 Suurin vaikutus säästöön on lahjoilla, koska ne maksavat usein eniten. Lelujen alennusmyynti on alkanut jo hieman ennen joulua.
 Voit seurata pääkuvaa klikkaamalla kauppareissua klo 10.20 alkavassa Areena-suorassa. Haastateltavana on Kajaanin Citymarketin tavaratalopäällikkö Maarit Idström.
 Välipäivien ja vuodenvaihteen jälkeiset alennusmyynnit eivät ole enää kaupan alalle niin merkittäviä, koska jo ennen joulukautta järjestetään black friday ja muita alennusmyyntejä, Kaupan liiton toimitusjohtaja  Mari Kiviniemi  toteaa.
 Teknologia mahdollistaa paremman suunnittelun, jotta tuotteita ei jää yli niin paljon.
 – Kaupat pystyvät seuraamaan ja arvioimaan menekkiä aikaisempaa paremmin. Lisäksi myynnin ja varastoinnin optimointi on tehokkaampaa.
 Keräsimme 27.12.2021 Kajaanin K-Citymarketista esimerkkejä alennuksista:
 Jos kaikki nämä ostokset laskettaisiin yhteen, niin jouluostokset olisivat noin 50 prosenttia edullisempia, jos ne ostettaisiin nyt.
 Kiviniemi tarkentaa, että tämä vuosi on ollut kaupan alalla kokonaisuudessaan hyvä, mutta erikoisliikkeiden kohdalla on tapahtunut pudotusta.
 – Myynti on siirtynyt ravintoloista ja ruokaloista kaupan puolelle. Urheilu ja kotoilu ovat trendinä vahvoja sekä kodintekniikan myynti on ollut hyvinkin kovaa.
 Koronaepidemian vaikutus näkyy edelleen kaupan alalla erityisesti muoti- ja kenkäliikkeissä, koska juhlia on järjestetty vähemmän. Lisäksi logistiikka- ja tavaransaatavuusongelmat ovat haitanneet etenkin urheiluliikkeitä.
 Kiviniemen mukaan tämän vuoden tilanne on parempi kuin vuonna 2020.
 – Kokonaisuuden näkee sitten, kun joulukuun myyntiluvut ovat tiedossa.
 Onko sinulla kokemuksia lahjojen tai jouluruokien ostamisesta vasta joulun jälkeen? Voit keskustella aiheesta 29.12. klo 23 saakka.

Joulun vietto olisi edullisinta pyhien jälkeen – katso klo 10.20, millaisia joulutarpeita alelaareista löytyy


Summary: Kuluttajariitalautakunta katsoo, että yli kahden tunnin käytön jälkeen laitteen arvon alenemisen voi joutua korvaamaan.

Elektroniikkatuotteita ostetaan netistä paljon. Laite ei aina vastaa toiveita, ja kauppojen peruuttamisista on syntynyt kiistoja.
 Kuluttajajariitalautakunta on linjannut, että lähtökohtaisesti riittävä aika elektroniikkatuotteeseen tutustumiseen on noin kaksi tuntia.
 Joissakin tapauksissa – esimerkiksi televisioiden tai tietokoneiden ostamisessa – aika voi olla pidempi, jos laitteen käyttäminen on monimutkaista.
 Jos tuote on tutustumisen jälkeen täysin uudenveroinen, myyjä ei voi vaatia kuluttajalta korvausta arvon alenemisesta, vaikka tuotetta olisi kokeilun jälkeen myös käytetty lyhyen aikaa.
 – Myöskään tuotepaketin avaamisesta aiheutuvasta arvon alentumisesta ei voi vaatia korvausta, koska laitettahan ei muuten voisi edes kokeilla, sanoo kuluttajariitalautakunnan puheenjohtaja  Pauli Ståhlberg .
 Ståhlberg huomauttaa, että jo tuotepakkauksen avaaminen ja purkaminen aiheuttaa usein elektroniikkatuotteelle suuremman arvon alentumisen kuin sen lyhyt käyttö.
 – Lyhytaikainen käyttö vaikuttaa elektroniikkatuotteen arvoon yleensä vain vähän.
 Ståhlbergin mukaan yleensä vasta useampien tuntien käyttö vaikuttaa tuotteen arvoon.
 Kuluttajariitalautakunnan puheenjohtaja Pauli Ståhlberg korostaa, että elektroniikkatuotteet ovat  erilaisia. Osa voi olla monimutkaisia ja niihin tutustumiseen voi kulua paljon aikaa. Ståhlbergin mukaan kokeilussa on kuitenkin kyse tunneista eikä päivistä.  Toni Määttä / Yle
 Kuluttajariitalautakunta on joutunut ratkomaan epäselviä tilanteita, koska EU-pohjaisten -etämyyntisääntöjen myötä kuluttaja voi peruuttaa netissä tehdyn kaupan ei pelkästään kokeilun vaan vielä tuotteen käyttöönotonkin jälkeen.
 – Oikeudessa riitoja ei ole ratkaistu, joten lautakunnan linjaukset erilaisista tuotteista ovat tarpeen, sanoo Ståhlberg.
 Etämyynnissä ostajan on peruutettava kauppa viimeistään 14 päivän kuluessa.
 Kuluttajariitalautakunta on linjannut myös sitä, onko liikkeestä ostetun tuotteen mukana hankitulla palvelulla palautusoikeutta.
 Myyjä: tietokoneen näytön arvo laski 20 prosenttia
 Ensimmäisessä tapauksessa kuluttajariitalautakunta linjasi ostajan vastuuta kiistassa, jossa tietotekniikan ja viihde-elektroniikan alan verkkokauppa vaati tietokoneen näytön palauttaneelta mieheltä korvausta arvon alentumisesta.
 Liikkeen mukaan mies oli käyttänyt 650 euroa maksanutta näyttöä huoltovalikon tietojen mukaan 31 tuntia. Liike katsoi, että tavaran normaali kokeiluoikeus oli ylittynyt ja mies oli ottanut näytön käyttöön.
 Liikkeen mukaan muutama tunti, tai enintään kymmenen tuntia on riittävä aika sen toteamiseksi, haluaako näytön pitää vai ei.
 Liike vaati mieheltä sadan euron korvausta, koska näyttöä ei voitu enää myydä uutena vaan sen arvo oli pudonnut 20 prosenttia.
 Lautakunta: kokeiluaika oli ylittynyt
 Kuluttajariitalautakunta oli liikkeen kanssa samaa mieltä siitä, että tässä tapauksessa korkeintaan kymmenen tuntia olisi ollut riittävä aika tutustua näyttöön.
 Mies oli käyttänyt näyttöä kokeilun jälkeen 21 tuntia, ja näin pitkä käyttöaika voi lautakunnan arvion mukaan vaikuttaa tuotteen arvoon alentavasti.
 Tässä tapauksessa mies oli kuitenkin palauttanut näytön siinä ilmenneen valovuodon vuoksi. Mies piti valovuotoa virheenä, eikä hän olisi ostanut näyttöä, jos ominaisuudesta olisi kerrottu hänelle.
 Mies ei heti valovuodon huomattuaan ajatellut, että kyseessä olisi pysyvä näytön ominaisuus. Tämän vuoksi hän halusi odottaa ja katsoa, esiintyykö valovuotoa vielä myöhemmin.
 Myyjän mukaan valovuodolla ei ole vaikutusta käyttöön normaaleissa olosuhteissa ja se on tyypillinen ominaisuus käytännössä kaikissa LED-näytöissä.
 Esimerkiksi netistä ostettujen televisioiden ja tietokoneiden näyttöjen kokeiluaika voi kestää kuluttajariitalautakunnan linjauksen mukaan jopa kymmenen tuntia. Henrietta Hassinen / Yle
 Tuotteen virhe kumosi arvon alennuksen
 Lautakunta katsoi, että valovuodon ei voida olettaa olevan tavallisen näyttöä ostavan kuluttajan tiedossa.
 Lautakunta myös katsoi, että erityisen kalliin näytön ostajan on voitava luottaa siihen, että myyjä ilmoittaa tällaisesta ominaisuudesta ennen kauppaa.
 Lautakunta arvioi, että näyttö ei vastannut ostajan perusteltuja odotuksia vaan siinä oli myyjän vastuulle kuuluva virhe.
 VIrheen perusteella ostajalla olisi ollut oikeus hinnanalennukseen. Lautakunta arvioi, että virheen arvo oli tässä tapauksessa vähintään yhtä suuri kuin tuotteen käytöstä johtuva arvon alenema.
 Tämän vuoksi lautakunta katsoi, että myyjän tuli luopua vaatimasta ostajalta korvausta näytön mahdollisen arvon alenemisesta.
 Myyjä: viruksentorjuntapakettia ei voi palauttaa
 Toisessa kuluttajariitalautakunnan ratkaisemassa tapauksessa lautakunta otti kantaa palautusoikeuden rajoittamiseen kaupassa, jossa liike myi yhdessä käytettäviä tuotteita.
 Nainen osti joulukuussa 2019 kannettavan tietokoneen ison ketjuliikkeen myymälästä, joka mainosti koneen palautusoikeutta.
 Nainen osti koneen kanssa käytettäväksi 36 kuukauden huolenpitopalvelun. Viruksentorjuntapaketti sisälsi myös koneen kanssa käytettäviä ohjelmistoja.
 Palvelu maksoi 13,80 euroa kuukaudessa eli yhteensä lähes 500 euroa.
 Kotona nainen huomasi, että kone ei ollut hänen vaatimustensa mukainen. Koska liikkeestä ei löytynyt toista sopivaa konetta, hän palautti laitteen.
 Nainen osti kannettavan tietokoneen liikkeestä sen vuoksi, että myyjä mainosti palautusoikeutta. Naisen mukaan ostotilanteessa ei kerrottu, että koneen kanssa samalla kertaa hankitulla viruksentorjuntaohjelmalla ei ole palautusoikeutta. Petri Aaltonen / Yle
 Liike ilmoitti, että huolenpitopalvelua ei ole mahdollista palauttaa.
 Liikkeen mukaan myymälästä ostetuilla palveluilla ja ohjelmistoilla ei ole vaihto- tai palautusoikeutta. Koska palautusoikeus on liikkeen vapaaehtoisesti tarjoama etu kuluttajalle, on myyjällä oikeus rajata sitä koskevat ehdot.
 Liikkeen mukaan kaikkia ehtoja ei voida kirjata myyntikuittiin, mutta kuitissa on nettiosoite, mistä vaihto- ja palautusoikeutta koskevat tarkemmat ehdot löytyvät. Tiedot ovat liikkeen mukaan epäselvissä tilanteissa saatavissa myyjältä kauppaa tehdessä.
 Liike katsoi, että palveluiden toimitus oli alkanut, kun kuluttaja oli maksanut tuotteet kassalle ja myyjä oli tehnyt asennukset ostajan koneelle ja aktivoinut ohjelmistolisenssit.
 Liikkeen mukaan palvelu oli siirrettävissä toiseen laitteeseen ja lisenssit olivat voimassa kotikäytössä rajoittamattomalle määrälle koneita. Vaikka kone palautettiin, palvelua pystyi hyödyntämään myös muilla laitteilla kuten älypuhelimessa tai tablet-tietokoneessa, liike perusteli.
 Lautakunta: palvelu oli hyödytön ilman tietokonetta
 Kuluttajariitalautakunta korosti, että myyjä ei voi vedota internetistä löytyvään tietoon, ellei tietoa esitetä ostajalle liikkeessä ennen kaupantekoa. Ostaja sai kuitin vasta kaupan jälkeen.
 Lautakunta katsoi, ettei myyjä ollut tässä tapauksessa riittävästi osoittanut ilmoittaneensa ostajalle palautusoikeuden rajauksista ennen kaupantekoa.
 Lautakunta totesi myös, että tuotteet oli kiistattomasti myyty yhdessä käytettäväksi. Huolenpitopalvelu, joka oli sisältänyt myös koneen kanssa käytettäväksi tarkoitettuja ohjelmistoja, oli käynyt koneen palautuksen myötä ostajalle hyödyttömäksi.
 Tämän vuoksi ehdot, jotka rajoittivat palauttamisen vain itse koneeseen, muodostuivat lautakunnan mukaan joka tapauksessa kohtuuttomiksi.
 Lautakunta katsoi, että ostajalla oli oikeus palauttaa myös huolenpitopalvelu ja saada takaisin siitä jo mahdollisesti veloitetut maksut.
 Lue myös muista kuluttajariitalautakunnan ratkaisuista:
 Peruutettiinko tapahtuma ja sait vain osan lipun hinnasta takaisin? Kuluttajariitalautakunta: Myyjän on palautettava koko raha
 Ostitko auton netistä ja kauppa kaduttaa? Jos peruutat kaupan, voit joutua korvaamaan auton arvon alenemisen yli 100 kilometrin ajon jälkeen
 Pyöräilijä voitti kaupunkipyörän palautuksesta syntyneen 89 euron riidan – Kuluttajariitalautakunta: pyöräilijän kuluttajansuojassa puutteita
 Ostiko lapsesi kalliin tavaran ilman lupaa? Testaa tästä, millaisesta ostoksesta voi saada rahat takaisin

Toiko joulupukki puhelimen tai tabletin? Jos palautat laitteen, voit joutua korvaamaan sen arvon alenemisen kokeilun jälkeen


Summary: Ankkuri-talo oli aikanaan merkittävä parannus satamatyöntekijöiden oloihin. Nyt talon omistaja  tahtoisi purkaa itselleen tarpeettomaksi käyneen rapistuvan rakennuksen, mutta purkuaikeet ovat herättäneet vastustusta.

Kellarikerroksessa on hylättyjen konttorituolien, työpöytien ja toimistokaappien hautausmaa. Avaraan tilaan saattaa helposti kuvitella pukukaappien rivistöt, joissa ahtaajat ovat päässeet vaihtamaan vaatteensa ja puhdistautumaan saunan lämpimään raskaan työpäivän jälkeen.
 Kotkan Kantasataman kupeessa Ruukinkadulla olevan Ankkuri-talo valmistui vuonna 1952 ahtaajien ja muiden satamatyöntekijöiden sosiaalitilaksi ja huoltorakennukseksi.
 Noin 2 500 neliömetrin rakennus piti sisällään pukeutumis- ja peseytymistilat sekä ruokalan.
 Pukukaappien sijaan alakerta on täynnä käytöstä poistettuja toimistokalusteita. Pyry Sarkiola / Yle
 Samassa rakennuksessa toimi myös henkilöstöhallinto ja jossain vaiheessa myös merimiestyönvälitys. Suuressa huutosalissa jaettiin päivän työt.
 Lue lisää:   Ahtaajat huudettiin yksi kerrallaan töihin 1950-luvulla
 Alusta saakka Ankkuri-talo on ollut myös luotsien tukikohta. Parhaimpina vuosina Ankkuri-talon palveluita käytti noin tuhat satamatyöntekijää päivittäin.
 – Se oli aikaa, jolloin kaikki laivaliikenne Kotkassa oli kantasatamassa. Nyt täällä ei ole enää laivoja eikä ahtaajia, joten huoltorakennuksen tarve on poistunut, sanoo Stevecon kiinteistöistä vastaava johtaja  Pertti Westman .

 Talo on hiljainen. Neljännessä kerroksessa olevien luotsien lisäksi alakerran toimistosiivessä työskentelee kolme Stevecon työntekijää.
 Kokoustila on vielä käytössä viikoittain. Stevecolla olisi vapaata toimistotilaa näille muutamille työntekijöilleen muuallakin, mutta ilkivaltaa torjuakseen talo pidetään asuttuna ja peruslämmöt päällä.
 Ahtaajia Ankkuri-talossa ei ole ollut enää yli kymmeneen vuoteen, kun ruokala lopetti toimintansa. Pyry Sarkiola / Yle
 Remontit jääneet tekemättä
 Mitä enemmän aikaa kuluu, sitä huonompaan kuntoon ensi vuonna 70 vuotta täyttävä talo menee.
 – Talotekniikka on elinkaarensa päässä. Kosteutta löytyy pohjakerroksista, jos kohta ullakkokerroksistakin. Tämä edellyttäisi aika mittavia peruskorjauksia, toteaa kiinteistöistä vastaava johtaja Pertti Westman Stevecolta.
 Kunnolliset pesutilat olivat merkittävä parannus Kotkan sataman työntekijöiden sosiaalisiin oloihin. Pyry Sarkiola / Yle
 Westman myöntää, että kosteusvauriot olisi pitänyt korjata jo aiemmin, mutta Ankkuri-talo ei ole ollut satamayhtiön investointilistojen kärjessä.
 – Alan nopea kehittyminen on vaatinut valtavasti rahaa ja investointeja muun muassa lastinkäsittelylaitteisiin, konttinostureihin ja tietotekniikkaan. Ankkuri-rakennus ei ole ollut siellä yläpäässä, koska se on ollut liiketoiminnan kannalta merkityksetön, sanoo kiinteistöistä vastaava johtaja Pertti Westman.
 Stevecon kiinteistöistä vastaava johtaja Pertti Westman on yksi niistä harvoista, joiden työhuone on vielä Ankkuri-talossa. Pyry Sarkiola / Yle
 Ankkuri-talosta kaavailtiin muutamia vuosia sitten luovien alojen keskusta, mutta  suunnitelmat kaatuivat  korkeisiin remonttikustannuksiin.
 Pala Kotkan kulttuurihistoriaa
 Satamaoperaattori Steveco tahtoisi purkaa itselleen tarpeettomaksi käyneen rakennuksen ja haki sille purkulupaa kesällä . Aikeet herättivät vastustusta, ja esimerkiksi Kotkan kaupunkisuunnittelu ei puoltanut purkulupahakemusta.
 Kymenlaakson museo toteaa lausunnossaan, että Ankkuri-talo on olennainen osa Kotkan kaupungin satamahistoriaa ja rakennushistoriallisesti merkityksellinen.
 – Rakennus on tyypillinen aikakautensa edustaja, jonka julkisivu on säilynyt hyvin aikakautensa asussa, perustelee Kymenlaakson museon rakennustutkija  Viivi Alajuuma.
 Lue lisää:   Ankkuri-talo tarjosi vuosikymmeniksi tilat 1000 ahtaajalle, jotka ennen värjöttelivät pakkasessa – purkuaikeet keräävät vastustusta
 Myös Kotkan ympäristöseura pitää Ankkuri-taloa kulttuurihistoriallisesti ja rakennustaiteellisesti arvokkaana ja olennaisena osana kaupunkikuvaa.
 Ankkuri-talo on ainoa 1950-luvun arkkitehtuuria edustava rakennus Ruukinkadulla. Pyry Sarkiola / Yle
 Kotkan ympäristöseuran puheenjohtaja  Hannu Männistö  vertaa rakennusta Kaapelitehtaaseen Helsingissä tai Kotkan Höyrypanimoon Metsolassa. Höyrypanimo suojeltiin 1990-luvulla ja peruskorjattiin nykyiseen käyttöön muun muassa juhla- ja kokouspaikaksi.
 – Höyrypanimo oli täysin raunio ja se käytännössä rakennettiin uudestaan. Ankkuri-talon korjaukset olisivat suht vaatimattomia siihen verrattuna, huomauttaa Kotkan ympäristöseuran puheenjohtaja Hannu Männistö.
 Kotkan ympäristöseuran puheenjohtaja Hannu Männistö sanoo Ankkuri-talon olevan ainoa kulttuurihistoriallisesti merkittävä rakennus Kotkassa, jota ei ole suojeltu. Pyry Sarkiola / Yle
 Männistö pitää kuntokartoituksen löydöksiä kosteusvaurioista ja homeesta liioiteltuna. Hänen silmiinsä kellarissa ei osunut merkkejä vesivaurioista.
 – Home on taikasana, jos halutaan jotakin purkaa niin vedotaan siihen, Männistö puuskahtaa.
 Kotkan Höyrypanimon tapaan rahoitusta kunnostukseen tulisi Hannu Männistön näkemyksen mukaan hakea Suomen ympäristöministeriöltä ja EU:lta.
 Keskuste aiheesta 29.12.2021 kello 23 saakka.

Pala suomalaista työläiskulttuuria rapistuu Kotkan Kantasatamassa – tässä talossa ruokaili ja peseytyi päivittäin tuhat satamaduunaria


Summary: Toimenpiteellään keskusrikospoliisi haluaa turvata sen, että varoja ei voida käyttää edistämään terrorististen tekojen valmistelua.

Keskusrikospoliisi on jäädyttänyt Kankaanpään terrorismirikoksista epäiltyjen varat. Asiasta kertoo  Ilta-Sanomat . Myös epäiltyjen miesten perustaman aatteellisen yhdistyksen varat on jäädytetty.
 Keskusrikospoliisi päätti jäädyttää varat tämän kuun puolivälissä. Tällä ehkäistään se, että epäillyt eivät voi käyttää varojaan edistämään terrorististen tekojen valmistelua.
 Lounais-Suomen poliisi otti marraskuun lopussa kiinni viisi Kankaanpään seudulla asuvaa noin 25-vuotiasta miestä.  Poliisi epäilee heidän suunnitelleen terroristista tekoa . Neljä miehistä on vangittu ja yksi päästetty vapaaksi.
 Lue lisää:
 Analyysi: Kankaanpää osasi odottaa kielteistä julkisuutta terrorismiepäilyjen tultua ilmi, mutta mediahuomio satuttaa siitä huolimatta
 Neljä Kankaanpään terrorismiepäiltyä pysyvät vangittuina – yksi uusnatsijoukon jäsenistä vapautettiin viikko sitten
 Kankaanpään uusnatsiryhmä oli osallisena puukotuksessa keskustassa kesällä 2020 – yksi mies sai puukosta mutta viiltäjää ei saatu selville
 Viikko isosta uutisesta – Kankaanpää joutuu painimaan terrorismiepäilyn aiheuttaman mainehaitan kanssa

IS: KRP jäädytti Kankaanpään terrorismirikoksista epäiltyjen varat


Summary: Maailman vanhimmat jalostamattomat vehnälajikkeet ovat nousseet unholasta leipureiden käsiin. Kaisa Kinnari innostui niin, että ryhtyi leipuriyrittäjäksi. Myös viljatutkijoiden kiinnostus on herännyt.

Pieni Juurileipomo-yritystä ei olisi, jollei  Kaisa Kinnari  olisi REKO-lähiruokapiirissä törmännyt Malmgårdin kartanon isäntään, kreivi  Henrik Creutziin . Kartano viljelee Loviisassa tuhansiksi vuosiksi unholaan vaipuneita vehnälajikkeita kuten emmervehnää ja yksijyvävehnää.
 Sitä ennen Kaisa Kinnari ei välittänyt leipomisesta, mutta sitten hän kokeili harvinaisia jauhoja ja hapanjuurta. Ja hupsis, hän sai paakariherätyksen.
 – Ensimmäistä kertaa hapanjuurileipää syödessäni hämmästyin, miten hyvää se on, Kaisa Kinnari kertoo.
 Leipurin jauhontoimittajalla, Malmgårdilla, on huomattu, että kiinnostus harvinaistuneita viljalajikkeita kohtaa seuraa Euroopan ja Pohjoismaiden trendiä. Kysyntä on selvästi kasvussa ja sitä on pönkittänyt hapantaikinalla leipomisen harrastus.
 Kaisa Kinnari halkaisi yksijyvävehnästä leivotun leivän näyttääkseen, millaisen värin jauhot antavat sille. Tulikuumaa leipää halkaistaessa kuohkea rakenne hieman kärsi.  Outi Parikka / Yle
 Kinnarin perheessä paakari-innostus johti leipomoyrityksen perustamiseen vuonna 2019. Aamuvirkku puoliso  Tommi Kinnari   käy neljältä herättelemässä ja ruokkimassa taikinajuuret, jotta leipominen voi seitsemältä alkaa. Virtain entisestä meijeristä erikoisleivät matkaavat lähiruokapiireihin ja muutamalle kauppa-asiakkaalle.
 LUKE kiinnostui myös maatiaisista
 Kaisa Kinnari ylistää jalostamattomien lajikkeiden ravinnearvoja. Päätelmä ravinnerikkaudesta lähtee siitä, että alkuvehnäkasveilla on uusia lajikkeita syvemmät juuret. Sen ansiosta ne saavat maaperästä irti enemmän kivennäisaineita.
 Luonnonvarakeskuksen (LUKE) tutkijat eivät voi vahvistaa väitettä, koska emmeriä ja yksijyvävehnää ei ole tutkittu Suomessa ja kovin vähän muuallakin. Sen sijaan LUKE alkoi tutkia tänä vuonna kolmea leipävehnän maatiaisviljalajiketta sekä rukiin maatiaislajikkeita.
 Monimuotoisuutta peltoon -hanke vertaa vähemmän viljeltyjen maatiaislajien ravinnearvoja jalostettuihin lajikkeisiin. Tutkija  Maarit Heinonen  kertoo, että ensimmäiset tutkimustulokset puhuvat maatiaisviljojen puolesta.
 – Ensimmäisistä tuloksista on nähtävissä eroja ravintoarvoissa kuten flavonoideissa ja karotenoideissa. Arvot ovat nimenomaan maatiaislajikkeiden eduksi.
 Heinonen on kuitenkin vielä varovainen sanoissaan, koska tutkimustietoa on vähän ja ravintoarvoihin vaikuttavat monet tekijät.
 Viljatermit vaihtelevat
 Toinen LUKE:n viljatutkija  Marjo Keskitalo  kertoo, että maatiaislajikkeiden jyvissä on paksummat kuoret kuin jalostetuilla lajeilla.
 – Kasvinjalostukssa jyvän kuoren osuus on pienentynyt, kun ihminen on halunnut parantaa käyttöominaisuuksia.
 Suomalaiset viljatutkijat jättävät emmerin ja yksijyväviljan väliin, koska he palvelevat Suomen kansallista kasvigeenivaraohjelmaa. Ohjelma on sitoutunut ylläpitämään ja edistämään suomalaisia maatiaislajikkeita.
 Emmervehnällä leipää tehdessä on taikinan käsittelyssä oltava tarkkana. Emmer on muita maatiaislajikkeita herkempi ja oikukkaampi raaka-aine.    Outi Parikka / Yle
 Tiedemaailma ja yrittäjät käyttävät eri termejä harvinaistuneista ja jalostamattomista vehnälajikkeista. Tutkijat puhuvat maatiaislajikkeista. Muinaisvilja-sanaa käytetään markkinoinnissa ja sillä tarkoitetaan usein harvinaisia viljalajeja, kuten emmeriä, spelttiä ja yksijyväistä vehnää.
 Emmervehnä vaatii taikinan lukutaitoa
 Havainnolistaakseen harvinaisten vehnälajien eroja Kaisa Kinnari ripottelee pöydälle näytekokkareet jauhoistaan. Ensimmäinen kasa syntyy rakkaimmasta. Se on maailman vanhin viljelty vilja, yksijyvävehnä. Lempilapsi on väriltään keltainen ja antaa leivälle lämpimän värin.
 Jauhonäytteet kertovat, että harvinaistuneet vehnälajit eroavat suuresti ulkonäöltään. Eturivissä on kahta jauhalaatua yksijyvävehnää. Toisessa rivissä on kahta laatua emmervehnää, joka on yksijyvävehnän jälkeen toiseksi vanhin vehnälaji maailmassa. Kolmannella rivillä on spelttiä. Takana häämöttävät Öölannin ja Taalainmaan maatiaisvehnät.  Outi Parikka / Yle
 Emmervehnäjauho on tummaa ja siinä on mantelinen maku. Siitä sataprosenttisesti tehty ja hapanjuurella nostettu leipätaikina vaatii leipurilta herkkää taikinan lukutaitoa. Jos tuntosarvet eivät ole pystyssä leivonnan joka vaiheessa, voi lopputuloksena olla pannukakku.
 – Se imee vettä vähän ja on tosi herkkä käsittelylle. Taikinaa ei saa liikaa käännellä. Kun se otetaan kylmälevosta, sitä ei pidä seisotella odottamassa uuniin menoa, Kinnari kuvailee.
 Vaikka emmerjauho on haastava raaka-aine, on se silti Kaisa Kinnarin mielitietty. Leivän maku korvaa vaivan. Kolmas näyte on speltti, joka on jo aiemmin tullut tutuksi suomalaisille. Leipuri puhuu hellästi myös Taalainmaan vehnästä ja Öölannin vehnästä.
 Syrjäytyneet vehnät unohtuivat vuosituhansiksi
 Yksijyvävehnää ja emmeriä viljeltiin jo yli 10 000 vuotta sitten Lähi-Idässä. Ne jäivät vuosituhansiksi unholaan, kun viljelijät risteyttivät satoisampia lajikkeita. Manner-Suomen viljelyhistoria ei tunne niitä, koska kylmässä pohjolassa vehnän viljely alkoi yleistyä vasta noin sata vuotta ja viljelyyn tuli leipävehnä.
 Leipurin on oltava joka hetki valppaana, kun hän valmistaa sataprosenttisesti emmervehnästä tehtyä taikinaan.  Outi Parikka / Yle
 Malmgårdin kartano aloitti ensimmäisenä Suomessa emmervehnän ja yksijyvävehnän viljelyn vuonna 2004. Tila on edelleen ainoa luomuemmervehnän viljelijä. Emmerin ja yksijyvävehnän viljely on Suomessa niin pienimuotoista, ettei se näy viljelytilastoissa.
 Malmgårdin kartanon isännän Henrik Creutzin mukaan muinaisviljalajikkeet sopivat hyvin luomuviljelyyn.
 – Näiden lajikkeiden täyteläinen maku ja mineraalien runsaus saivat meidät kiinnostumaan niistä, Henrik Creutz kertoo.
 Vatsaystävällisyys viehättää
 Jauhoilla hifistelyn lisäksi Kaisa Kinnari katsoo, että huipputulokseen pääsee vain hapanjuurella, vaikka vehnäleivän hapanjuuri vaatii tarkempaa hoitoa kuin ruisleivän hapanjuuri.
 Pienen Juurileipomon tuotteet ovat huomattavasti hinnakkaampia kuin tavalliset vehnäleivät, koska käytettyjä raaka-aineita viljellään hyvin vähän.  Kuluttajille leipien jauhot eivät ole vain jauhoja, vaan pikemminkin edustavat kulttuuritekoa.  Outi Parikka / Yle
 – Sitä pitää ruokkia tarpeeksi usein, jotta se ei pääse tekemään etikkahappoja, Kaisa Kinnari selostaa.
 Hapanjuuri lisää myös leivän säilyvyyttä. Kinnari on huomannut, että hapanjuurileivonnaiset eivät turvota vatsaa. Leipurin mukaan hapanjuurileipä pitää nälän pidempään loitolla, koska hiilihydraatit nostavat energiatason hitaammin.
 Luonnonvarakeskuksen tekemä hapanjuuritutkimus tukee Kinnarin havaintoja.
 – Hapanjuuren villijuuri ja maitohappobakteerit käsittelevät jauhon ravintoarvoja paremmin elimistössä imeytyviksi, LUKE:n tutkija Maarit Heinonen vahvistaa.
 Hänen mukaansa tästäkin tarvitaan lisätutkimuksia, jotta ymmärrys elimistön tapahtumista kasvaisi.

Muinaisvehnät herättivät Kaisa Kinnarin leipomiskiihkon – jauhohifistelijä oppi lukemaan taikinaa


Summary: Tiistaina voimaan astuvat ruokaravintoloiden koronarajoitukset kiristävät myös pikaruokaketjujen aukioloaikoja. Hesburger ja McDonald's sulkevat sisätilansa koronan leviämisalueilla kello 18.

Tiistaina 28. joulukuuta voimaan astuvien uusien koronamääräysten mukaan kaikissa ravintoloissa, myös ruokaravintoloissa, päättyy anniskelu kello 17. Ravitsemisliikkeiden, joissa alkoholin anniskelu on päätoimiala, on suljettava kello 18. Ruokaravintolat saavat olla auki 20:een asti edellyttämällä asiakkailta koronapassia.
 Tiukentuvat määräykset koskevat myös kahviloita ja pikaruokaketjuja, elleivät ne sijaitse liikenneasemien yhteydessä.
 McDonald's- ja Hesburger-ketjut ovat päätyneet samaan ratkaisuun eli sulkevat ravintolasalit ruokailijoilta jo kello 18. Autokaistat pysyvät käytössä normaaleilla aukioloajoilla, eikä niissä vaadita pikaruokaketjujen tulkinnan mukaan koronapasseja.
 Jos ketjulla on kotiinkuljetus, se jatkuu normaalisti myös uusien rajoitusten aikana.
 Hesburger-ketjun omat ravintolat koronavirusepidemian kiihtyvyys- ja leviämisalueilla ottivat tiukentuneet ravintolarajoitukset käyttöön jo jouluaattona, kertoo viestintäpäällikkö  Heini Santos .
 Sama tapahtui muun muassa myös pohjalaismaakuntien McDonald’s ravintoloissa.
 – Emme lähteneet ihan käytännön hankaluuden takia siihen, että kahden tunnin ajalta ruvettaisiin tarkistamaan koronapasseja, kertoo ketjun pohjalaisia ravintoloita luotsaava yrittäjä  Mika Rajamäki .
 – Seinäjoella avataan 30.12. uusi McDonald's -ravintola. Avajaisiloa himmentää se, että ravintola, joka on rakennettu olemaan kokonaan auki 24/7 joutuukin sulkemaan salinsa nyt klo 18. Mutta näinä aikoina on otettava ilo siitä, mistä voidaan eli hienoa, että saadaan avattua ravintola, miettii Mika Rajamäki. Tuomo Rintamaa / Yle
 Rajamäen tulkinnan mukaan uudet koronapassirajoitukset olisivat tarkoittaneet pikaruokaketjussa sitä, että take away -annosta ravintolasalista odottamaan ja hakemaan tulleelta ei olisi tarvinnut kysyä koronapassia, mutta paikan päällä ruokailevalta kyllä.
 – Se olisi meidän mielestämme hankalaa.
 Rajamäki sanoo ymmärtävänsä, että ihmisten kohtaamista tartuntojen lisääntyessä rajoitetaan, mutta kyseenalaistaa lasten ja nuorten suosimien pikaruokaketjujen kellonaika- ja koronarajoituksia.
 – Vasta 16-vuotiaasta ylöspäin voidaan edellyttää koronapassia ja pikaruokaketjun asiakaskunnasta iso osa on 15-vuotiaita. Tämä on vastaava kysymys kuin, että tarttuuko korona herkemmin ennen kello 18 vai sen jälkeen.
 Huoltamon pikaruokalat auki normaalisti ja ilman koronapassia
 Tartuntalain mukaan aukioloaikarajoitukset eivät koske polttonesteiden jakeluaseman yhteydessä olevia ravitsemusliikkeitä.
 Esimerkiksi jakeluasemalla sijaitseva pikaruokaketju voi olla auki 24 tuntia paikan päällä aterioiville asiakkaille. Myöskään koronapassia ei tarvitse kysyä liikenneasemalla.
 – Näin pystytään varmistamaan liikenneturvallisuus sekä huoltovarmuuden varmistaminen eli esimerkiksi tavaraliikenteen toimiminen ja pakollisten taukojen pitäminen, selventää ABC-ketjuohjauksen kehitysjohtaja  Marko Fonsén .
 Muut rajoitukset kuten asiakaspaikkamäärä, turvavälit ja hygieniaohjeistukset koskevat myös jakeluasemia.
 – On tärkeää, että sairaanhoidon kantokyky pystytään varmistamaan, ja jos se edellyttää uusia määräyksiä niin se on luonnollista, Fonsén toteaa kiristyneistä määräyksistä.
 Matkailu- ja ravintola-alan etujärjestö Mara pitää ruokaravintoloita koskevia koronarajoituksia erittäin ankarina. Se katsoo kantelussaan, että hallituksen päätöksen laillisuus tulee tutkia. Maran suunnittelemasta kantelusta kertoi STT.
 Koronatilanteessa perustasolla olevissa maakunnissa ei ole käytössä ravintoloita koskevia rajoituksia. Rajoitukset eivät myöskään koske henkilöstöravintoloita eivätkä noutoruuan myymistä asiakkaille.
 Mitä ajatuksia juttu herättää? Voit osallistua keskusteluun keskiviikkoon 29.12. kello 23:een saakka.

"Se olisi meidän mielestämme hankalaa" – pikaruokaravintolat Hesburger ja McDonald's mieluummin sulkevat ovensa aikaisemmin, kuin ottavat koronapassin käyttöön