Summary: Eukonkantoa, saappaanheittoa, suurinta kurpitsaa. Suomessa on kummallisia perinteitä, mutta niin on muuallakin. Espanjalaisessa kaupungissa kunniaa niittää vuosittain kaikkein rumin tomaatti.

Tudelan kaupungissa Pohjois-Espanjassa on kiintoisa perinne: sen asukkaat kisaavat vuosittain siitä, kuka kasvattaa rumimman tomaatin.
 Kisa on monivaiheinen. Tuomaristo muun muassa haistelee, leikkaa ja maistelee tomaatteja.
 Tudelan rumaksi tomaatiksi kutsutaan alueella perinteisesti kasvatettua Marmande-laadun tomaattia. Osasta kasvaa sattuman vuoksi epämuodostuneita. Rumuuskilpailun voittaja palkitaan espanjalaisella kinkulla.
 Kisa on paikallisille tärkeä tapahtuma, johon moni haluaa osallistua, vaikka omalla pihalla ei joka vuosi rumia tomaatteja ilmestyisikään.
 – Meillä on vihannespuutarha, mutta tänä vuonna emme istuttaneet rumaa laatua. Halusimme kuitenkin osallistua tälläkin kertaa, joten pyysimme tomaatin ystävältämme, kilpailijat  Sergio  ja  Andrea  kertoivat Reutersin toimittajalle.
 Tämänvuotinen kamppailu oli järjestyksessään neljästoista.
 Lisää aiheesta:
 Jättikasvikset ottivat toisistaan mittaa Mäntsälässä – SM-kisan voitti kurpitsa, joka painaa 306,2 kiloa

Espanjalaiset valitsivat rumimman tomaatin, voittaja sai palkinnoksi kinkun


Summary: Murhaaja vältti kiinnijäämistä 35 vuotta. Hän ennätti kuolla ennen poliisikuulustelua, mutta DNA-näyte yhdisti eläköityneen poliisin rikospaikkoihin.

Ranskan poliisi sai viimein kiinni Pariisissa 1980- ja 90-luvuilla toimineen sarjamurhaajan, mutta vasta tämän kuoleman jälkeen. "Rokonarpisena miehenä" tunnettu murhaaja ja raiskaaja paljastui eläköityneeksi poliisiksi.
 Tapauksesta kertovat muun muassa  The Guardian  ja  Britannian yleisradioyhtiö BBC .
 Vanhoja murhia tutkivat poliisit olivat vastikään rajanneet etsintänsä entisiin armeijan poliiseihin ja kutsuneet 750 heistä kuulusteltaviksi.
 Kuulusteltavaksi kutsuttiin myös 59-vuotias  François Vérove . Poliisi otti Véroveen yhteyttä 24. syyskuuta ja pyysi tämän kuulusteltavaksi viisi päivää myöhemmin. Vérove oli yhteydenoton jälkeen kadonnut kotoaan ja riistänyt itseltään hengen vuokra-asunnossa Etelä-Ranskassa, josta hänet löydettiin tällä viikolla.
 Myöhemmin valtakunnansyyttäjä vahvisti, että tämän DNA-näytteet sopivat yhteen useiden rikospaikkojen kanssa. Lisäksi ranskalaismedia kertoo, että mies oli jättänyt jälkeensä kirjeen, jossa sanoo yksityiskohtia paljastamatta, ettei ollut hyvässä mielentilassa rikostensa aikaan.
 Käytti poliisin otteita ja käsirautoja
 Useisiin raiskaus- ja murhatapauksiin yhdistetty mies ehti toimia ainakin vuosina 1986–1994.
 Miehen tiedetään useassa tapauksessa esiintyneen uhreilleen poliisina. Lisäksi hän on rikoksia tehdessään käyttänyt poliisiterminologiaa sekä käyttänyt käsirautoja. Lisäksi hänen tiedetään käyttäneen poliisin tai armeijan pidättämistekniikoita, ja viimeinen tunnettu rikos tapahtui armeijan poliisin koulutuskeskuksen läheisyydessä.
 Kenties eniten "rokonarpiseen mieheen" yhdistetyistä tapauksista järkytystä herätti Ranskassa 11-vuotiaan tytön murha vuonna 1986. Tyttö ilmoitettiin kadonneeksi, kun tämä ei ollut palannut koulusta kotiin.
 Vérove on yhdistetty neljään murhaan ja kuuteen raiskaukseen. Uhrien perheitä edustava asianajaja  Didier Saban  kertoo BBC:n mukaan, että tapauksia on "epäilemättä" enemmän.

Poliisi pääsi viimein 80- ja 90-luvuilla toimineen sarjamurhaajan jäljille Ranskassa – "rokonarpinen mies" oli eläköitynyt poliisi


Summary: Uhrilla ei ole välitöntä hengenvaaraa. Poliisin alustava käsitys on, että ampumista on edeltänyt tekijän ja uhrin välinen riitatilanne.

Yhtä miestä on ammuttu Meri-Rastilassa Itä-Helsingissä, Helsingin poliisi kertoo  Twitterissä .
 Poliisi etsii ampujaa usean partion voimin Vuosaaren ja Rastilan alueella. Uhrilla ei ole välitöntä hengenvaaraa. Poliisin alustavan käsityksen mukaan ampumista edelsi riitatilanne.
 Viranomaiset saivat ilmoituksen tapauksesta hieman ennen kello kymmentä perjantai-iltana.
 Poliisi tiedottaa asiasta lisää aikaisintaan lauantaina.

Miestä ammuttiin perjantai-iltana Helsingin Meri-Rastilassa – poliisi etsii tekijää


Summary: Sisä-Suomen poliisi kertoi myöhemmin Aamulehdelle, että hukkumistapaus liittyi sukellustoimintaan. Asiaa tutkitaan kuolemansyyn tutkintana.

Tampereen keskustassa Laukontorin läheisyydessä on sunnuntaina hukkunut yksi ihminen, kerrotaan Sisä-Suomen poliisista.
 Aamulehti  kertoi aiemmin tänään , että paikalla elvytettiin yhtä henkilöä. Tampereen seudun sukellusseurat järjestivät Aamulehden mukaan tänään Ratinan suvannon siivoustapahtuman, joka kuitenkin keskeytettiin onnettomuuden vuoksi.
 Cuba Libre -sukellusseuran jäsen arvioi aikaisemmin Aamulehdelle, että elvytetty oli todennäköisesti yksi sukeltajista, mutta asiasta ei toistaiseksi ollut varmuutta. Sisä-Suomen poliisi kertoi myöhemmin lehdelle, että hukkumistapaus liittyi sukellustoimintaan.
 Poliisi tutkii asiaa kuolemansyyn tutkintana. Tapauksesta ei ole muuta tiedotettavaa.

Yksi hukkui Tampereen keskustassa – AL: Paikalla sukellusseurojen siivoustapahtuma


Summary: Kun nuori muuttaa pois kotoa, monen ihmisen elämä muuttuu. Kulttuurivieras Emilia Hernesniemi käsittelee aihetta esikoisohjauksessaan, joka palkittiin Rakkautta & Anarkiaa -festivaalilla.

Idea lähti liikkeelle linnuista.
 Myöhemmin se poikisi palkitun elokuvan, mutta sitä  Emilia Hernesniemi  ei vielä tiennyt, kun hän luki sattumalta  Edith Södergranin  runon  Syksyllä . Se kertoo linnuista, jotka lentävät syksyllä pois Suomesta.
 “Nyt on syksy, ja kultaiset linnut
 lentävät kaikki kotiin sinisen veden yli;
 rannalla istuen tuijotan syksyn koruja,
 ja hyvästely humisee puissa.”
 Aalto-yliopistossa elokuvaohjausta opiskeleva Hernesniemi kysyi parikymppiseltä opiskelukaveriltaan, mitä runo hänelle merkitsee. Nuorelle se oli itsestään selvää. Se kertoo siitä, kun muuttaa pois kotoaan.
 “Hyvästely on suuri, ero edessä,
 mutta jälleennäkeminen on varma.
 Siksi on uni kevyt, kun nukahdan, käsi pään alla.
 Tunnen erään äidin hengityksen silmilläni
 ja erään äidin suun sydäntäni vasten:
 nuku ja uinu, lapseni, sillä aurinko on poissa.”
 (Edith Södergran, 1929. Suomentanut  Uuno Kailas )
 Hernesniemi oli tulkinnasta yllättynyt. Hän oli äitinä ajatellut runon kuvaavan kotinsa jättäviä lapsia.
 Hernesniemi tajusi, ettei ollut koskaan nähnyt dokumenttia siitä, kun joku muuttaa pois kotoa. Semminkin kun asia koskettaa ihmisiä ympäri maailmaa.
 – Se on kiinnostava kohta elämässä, joka muuttaa kaiken. Se myös tapahtuu usein vain kerran ihmisen elämässä.
 Ohjaaja huomasi myös, ettei dokumentteja juurikaan tehdä alle 20-vuotiaista naisista.
 Nämä havainnot johtivat  Hei hei Tornio  -dokumenttielokuvan ohjaamiseen. Hernesniemi vaikuttaa olleen oikeassa siinä, että aihepiiri kaipasi käsittelyä: viime viikonloppuna  Hei hei Tornio  voitti Rakkautta & Anarkiaa -festivaalin parhaan kotimaisen lyhytelokuvan palkinnon. Hän sai myös uudelle tekijälupaukselle myönnettävän Uusi aalto -palkinnon. Dokumentti on 38-vuotiaan Hernesniemen esikoisohjaus.
 – Elokuvissani visuaalisuus on tärkeässä roolissa. Se tulee varmasti muotisuunnittelun puolelta, missä esityskuvien kanssa ollaan loputtoman kriittisiä, sanoo R/H-vaatemerkin toinen perustaja ja elokuvaohjaaja Emilia Hernesniemi. Henrietta Hassinen / Yle
 Elokuvassa seurataan 18-vuotiaan Vilman viimeistä viikonloppua kotikaupungissaan. Hän juhlii ylioppilasjuhliaan ystäviensä ja sukulaistensa kanssa ja saa samalla kyynelehtiviltä läheisiltään elämänohjeita tulevaan. Vilma on lähdössä kymmenen tunnin ajomatkan päähän Helsinkiin tavoitteena opiskelupaikka.
 Vilmalla on nälkä päästä kokemaan maailmaa, vaikka onnistumisesta ei ole takeita. Perhe tukee silti tytärtään ja antaa hänen mennä.
 – Melkein liikutun siitä ajatuksesta, kun joku haluaa lähteä ja häntä autetaan ja tuetaan unelmansa toteuttamisessa.
 Niin Hernesniemikin on tehnyt.
 – En päättänyt, että minusta tulee dokumenttiohjaaja. Hain vain kouluun, sillä se tuntui mielekkäältä ja helpommalta, kuin että joku sanoisi nyt, että suunnittele 25-osainen vaatemallisto, sanoo Emilia Hernesniemi. Henrietta Hassinen / Yle
 Pelastava televisio
 Vilman tarina liippaa läheltä Emilia Hernesniemen omaa elämänkulkua. Hän on kotoisin Oulusta ja lähti Helsinkiin ylioppilaaksi kirjoittamisen jälkeen.
 Hernesniemi pääsi ensimmäisellä yrittämällä opiskelemaan vaatesuunnittelua ja pukutaidetta Taideteolliseen korkeakouluun (nyk. Aalto-yliopisto).
 Hän oli käynyt musiikkilukiota, mutta kiinnostus muotiin löytyi popmusiikin kautta. Hän oli lapsesta lähtien katsonut musiikkikanava MTV:tä, jossa vielä tuolloin näytettiin musiikkivideoita. Niissä näkyi muodikkaasti pukeutuneita ihmisiä.
 Hän ahmi myös paljon tv-sarjoja kuten  Baywatchia  ja  Ritari Ässää .
 – Olen sanonut muodin puolella ja nyt dokkariopinnoissa, että suurin inspiraationi on ollut telkkari ja oululainen lähiö. Se on hassua.
 – Muoti tuntui aikoinaan älyttömän kiinnostavalta ja nyt minulla on sama tunne elokuvan kanssa. Halusin tehdä elokuvia, vaikka en edes tiennyt, mitä se on. Muodissa minua kiinnosti sama, sanoo Emilia Hernesniemi.  Henrietta Hassinen / Yle
 Vuonna 2010 Hernesniemi perusti R/H-vaatemerkin koulukaverinsa  Hanna Riiheläisen  kanssa. Aluksi kaksikko teki yrityksessä kaiken itse.
 Vuosikymmenessä bisnes on laajentunut ja nyt Hernesniemi on toisena pääosakkaana ja taiteellisena johtajana. Hän vastaa muotikuvauksista ja suunnittelee vaatekuosit.
 Televisio on tänäkin aikana vaikuttanut käänteentekevästi Hernesniemen elämään.
 Neljä vuotta sitten Hernesniemi sai ensimmäisen lapsensa. Kotona oleminen tuntui vaikealta, sillä hän oli tottunut tekemään paljon töitä.
 – Minut pelasti jälleen telkkari. Näin norjalaisen  Skam -sarjan ja tutkin, miten se oli tehty. Ajattelin, että miten joku on tuonkin rakentanut.
 Hernesniemen vaatebisneksessä kaikki sujui jo omalla painollaan, joten hän päätti hakea elokuvalinjalle Aalto-yliopistoon. Hän pääsi sisään ja alkoi erikoistua dokumenttiohjaajaksi.
 Neljättä vuotta opiskeleva Hernesniemi tietää, että dokumenttien tekeminen voi olla henkisesti raskasta. Ensimmäiset filmille dokumentoidut asiat ovat olleet maailmansodista.
 – Dokumenteissa käsitellään todella rajuja juttuja. Välillä tuntuu, että opiskelen ensisijaisesti ihmisen psyykettä.
 – Yksi elokuvieni teesi on se, ettei ihminen ole sitä, miltä hän ensimmäisenä näyttää, sanoo Emilia Hernesniemi. Henrietta Hassinen / Yle
 Suomalainen onnellisuus
 Hei hei Tornio  -dokumenttia kuvatessaan Emilia Hernesniemi ihastui Vilman perheeseen. Hän näki tavallisessa kodissa paljon rikkautta.
 Se ei hänen mielestään tarkoita rahallista pääomaa vaan toisista välittävää yhteisöä, joka ottaa vastaan elämän ilot ja surut. Vahva yhteisö pystyy tukemaan myös itsenäistyvää nuorta sellaisena kuin hän on.
 – Sillä ei ole väliä, onko yhteisö ydinperhe, sateenkaariperhe, työyhteisö tai ystäväpiiri. Lojaalius ja solidaarisuus ratkaisevat. Se että ihminen tulee nähdyksi ja validioiduksi sellaisena kuin on.
 Hernesniemi ei aluksi ymmärtänyt, millä tavalla Suomi on maailman onnellisin maa.
 – Mutta sen tajuaa, kun näkee tavallisista ja arkisista lähtökohdista tulevia ihmisiä ja huomaa, kuinka paljon heillä on mahdollisuuksia.
 Hernesniemi painottaa, ettei kaikilla suomalaisilla ole samanlaisia lähtökohtia. Silti hänen mielestään monelta unohtuu, kuinka hyvin asiat täällä ovat.
 – Ohjaajana oleminen on abstraktia ja tykkään siitä. Se on intuitiivista ja työ tapahtuu pään sisällä. Se on taakka ja etuoikeus, sanoo elokuvaohjaaja Emilia Hernesniemi. Henrietta Hassinen / Yle
 Hänen elokuviensa yksi kantava ajatus on se, että ihmisten kokemukset eivät ole universaaleja.
 – Se mitä on tapahtunut minulle, ei ole välttämättä tapahtunut sinulle. Katsomme aina eri näkökulmista. Sen tiedostaminen auttaa siinä, että voimme rakentaa universaalia ymmärrystä toistemme välillä.
 Hei hei Tornio  -elokuvan teemat rakkaudesta ja ikävästä sen sijaan koskettavat ihmisiä eri puolilla maailmaa, koska ihmiset aina muuttavat ja liikkuvat paikasta toiseen, joko omasta tahdostaan tai pakon sanelemana.
 Hernesniemen koulukaveri kertoi äskettäin elämänsä surullisimmasta päivästä, kun hänen tyttärensä muutti kotoa Espoosta Helsinkiin.
 – Pienikin muutto voi vaikuttaa elämään paljon.
 – Fiktiivisten elokuvien tekeminen kiinnostaa minua. Herkemmän aiheen käsitteleminen voi olla helpompaa, jos sille löytää fiktiiviset puitteet, sanoo dokumenttiohjaaja Emilia Hernesniemi. Henrietta Hassinen / Yle
 Dokumentti Jani Toivolasta
 Emilia Hernesniemi pohtii, mihin elämä asettuu koronan jälkeen. Pahimman ajan päivittäiset tapaamiset lähihiekkalaatikolla muiden vanhempien kanssa ovat enää muisto vain ja tilalle on tullut taas kiire.
 Hän on jo itse päässyt irtautumaan kotipesästä ulkomaille, sillä  Hei hei Tornio  -dokumenttia on esitetty elokuvafestivaaleilla esimerkiksi Kanadassa, Ruotsissa ja Norjassa.
 Hernesniemi jatkaa unelmiensa toteuttamista samalla tavalla kuin lähtiessään kotoaan 19-vuotiaana. Muotibisneksen ohella hän jatkaa elokuvaopintojaan.
 – Tyypillisesti teen tiuhaan tahtiin töitä ja se on palvellut tähän mennessä. Nyt pyrin hidastamaan tahtia, että jäisi enemmän aikaa kylpeä ajatuksissa, sanoo muotisuunnittelija ja elokuvaohjaaja Emilia Hernesniemi. Henrietta Hassinen / Yle
 Opintojen ulkopuolella Hernesniemi on valmistellut tulevaa dokumenttiaan jo kolmen vuoden ajan. Ensi vuonna valmistuva elokuva kertoo  Jani Toivolasta . Dokkari käsittelee Toivolan roolia Suomen ensimmäisenä mustana kansanedustajana ja hänen poliittisen uransa jälkeistä elämää.
 Hernesniemi on kiitollinen siitä, että hänet on jo nyt noteerattu uuden aallon elokuvantekijänä.
 – Ohjaajan hatun päähän asettaminen on ollut vaikeaa, mutta huomio ja palkinnot ensimmäisestä omasta käsikirjoituksesta ja ohjauksesta ovat auttaneet sen asettamista päähän lopullisesti.

Suositun vaatemerkin perustaja Emilia Hernesniemi ei ollut tottua vauva-arkeen, mutta tv pelasti hänet – pian hänestä tuli palkittu elokuvaohjaaja


Summary: Miljoonien suomalaisten ruokalautanen muuttuu muutaman vuoden kuluessa. Suomessa syödään enemmän häkissä elävien kanojen munia kuin missään muualla Pohjoismaissa. Nyt siihen on tulossa muutos. Tuottajan mielipide: "Hyvesignalointia."

Suomalaiset kanalat ovat suurempia kuin useat Suomen kunnat.
 Olemme somerolaisessa virikehäkkikanalassa, jossa kanat kuhisevat ympärillä, ja nopealla silmäyksellä kananmunia näkyy joka puolella. Täällä on 21 500 kanaa, enemmän kuin esimerkiksi Pieksämäellä asukkaita.
 Kaakatus on paikoin korvia huumaavaa, ja välillä joukosta kajahtaa komea kukon kiekaisu.
 Suomessa suurin osa kananmunia tuottavista kanoista elää virikehäkeissä. Se on selvästi enemmän kuin muissa Pohjoismaissa tai Euroopassa keskimäärin.
 Näin ei kuitenkaan enää ole kauaa, koska asiaan on tulossa muutos. Päivittäistavarakaupan kaksi suurta, SOK ja Kesko, ovat ilmoittaneet luopuvansa virikehäkkikananmunien myynnistä viiden vuoden sisällä. Lidl luopui virikehäkkien munista jo 2016.
 Se tarkoittaa sitä, että halvimmat kananmunat, eli virikehäkkimunat, katoavat nopeassa tahdissa kauppojen hyllyiltä.
 Suomalaisten ruokakauppojen lisäksi häkit ovat olleet agendalla EU:ssa. Euroopan komissio puolsi tänä kesänä kansalaisaloitetta, jolla halutaan kieltää tuotantoeläinten häkkikasvatuskielto. Suomessa se koskisi virikehäkkikananmunien tuotannon lisäksi erityisesti porsivia emakoita. EU:ssa tutkitaan nyt aloitteen vaikutuksia.
 Kansalaisaloitteen tavoitteena on kieltää tuotantoeläinten kasvatus häkeissä EU:ssa vuoteen 2027 mennessä.
 Onko vapaa kana kuitenkaan onnellisempi kuin häkissä elävä?
 Kauppojen toiminta  on pelkkää hyvesignalointia, virikehäkkikanalan pitäjä  Jaakko Salo  tuhahtaa.
 – Eihän virikehäkkimunia olisi enää pitkään aikaan tuotettu, jos ne eivät menisi kaupaksi. Tämä liittyy vain yleiseen keskusteluun eläinten hyvinvoinnista, vaikka Suomessa eläinten asiat ovat hyvällä tolalla.
 Tällä samalla somerolaisella tilalla syntynyt ja kasvanut Salo on ollut käytännössä koko elämänsä mukana kananmunantuotannossa. Tilalla vaihdettiin perinteiset häkit virikehäkkeihin kymmenisen vuotta sitten, ja nyt myös virikehäkit ovat ahtaalla.
 Edellisestä uudistuksesta on niin vähän aikaa, että monet eivät ole vielä saaneet maksettua vanhoja velkojaan pois, kun uusi uudistus on jo tulossa. Moni virikehäkkikanaloita omistava tuottaja pohtii Salon tavoin sitä, lopettaako kokonaan vai uudistaako oman tilansa lattiakanalaksi.
 – Tuottajat ovat sylkykupin asemassa tässä tilanteessa. Itsekin olen ensi vuonna varmaan tauolla kanoista, ja sen jälkeen mietin jatkanko ollenkaan, Salo sanoo.
 Kanat ovat virikehäkeissä  kuin kerrostalon asukkaita. Häkkejä on päällekkäin useassa kerroksessa, ja jokaisessa häkissä on viitisenkymmentä kanaa.
 Kanat ovat selvästi uteliaita tulijoita kohtaan, mutta äkkinäiset liikkeet saavat ne kavahtamaan kauas häkin toiseen päähän. Kynnet rapisevat häkin verkkoa vasten kanojen liikkuessa virikehäkeissään.
 Kanat sairastavat virikehäkeissä paljon vähemmän kuin esimerkiksi lattiakanaloissa, ja ovat sopivamman kokoisissa ryhmissä, Jaakko Salo huomauttaa.
 Kananmunien tuotannon eettisyyttä ja kanojen hyvinvointia miettivät myös alastarolaisen lattiakanalan omistajat  Juuso Hulmi  ja  Martti Tytykoski .
 – Lattiakanalassa kanat voivat saada suolinkaisia ja muita terveysongelmia. Kengissä kantautuu pöpöjä, ja lattioilla juoksee hiiriä, joiden mukana tulee eläintauteja. Siinä suhteessa häkkikana voi voida jopa paremmin.
 Hulmilla ja Tytykoskella on kuitenkin tuntemus siitä, että kanat voivat hyvin heidän tilallaan, vaikka vastauksia kanoilta ei saada. Lattialla ja kerroksissa pomppivat ja peuhaavat kanat hymyilyttävät Hulmia.
 Lattiakanalan vapaan kanan  munat eroavat virikehäkkimunista sillä, että kanat eivät ole häkeissä, vaan vapaina valtavassa kanalahallissa. Halli on niin sanottu kerroslattiakanala, sillä lattiatason lisäksi kanat oleilevat monessa eri kerroksessa. Kerrokset ovat kuin hyllyjä, joille kanat pääsevät hyppelemällä ja lyhyillä lentopyrähdyksillä.
 Hulmi ja Tytykoski olivat Suomessa ensimmäisten joukossa perustamassa lattiakanalaa.
 – Juuso oli Ruotsissa töissä ja näki miten paljon siellä on vapaita kanoja ja kuinka homma toimii. Hän arveli, että Suomessakin tullaan joskus menemään siihen suuntaan, Tytykoski kertoo.
 Vapaiden munien osuus myynnissä ja tuotannossa on kasvanut koko ajan. Vapaat munat ohittavat virikehäkkimunat puolen vuoden sisään molemmissa, Tytykoski pohtii.
 Lattiakanalassa tulee vastaan myös muita, erikoisia ongelmia. Nuorien kanojen kanssa muninta on aluksi villiä, kun kanat opettelevat vielä munimaan pesiinsä ja silloin saa talkoissa kerätä munia lattialta, Tytykoski sanoo. Myöhemmin lattialta löytyy hyvin pieni osa päivittäisistä munista.
 Kanaloissa lähes kaikki toimet on täysin automatisoituja, ja virikehäkkikanaloissa moni asia on helpompaa ja hygieenisempää, Hulmi toteaa. Esimerkiksi lattialle munimisia ei juurikaan tule ja kanat pysyvät terveempinä, hän huomauttaa.
 Hulmi ja Tytykoski vitsailevat paljon keskenään ja nauravat kovaan ääneen. Kauppojen läpiajama uudistus kuitenkin mietityttää. Virikehäkkien poistuminen on heidän mukaansa seuraava luonteva askel kananmunien tuotannossa.
 Kananmunien hinta tuottajille ja kuluttajille mietityttää Hulmia.
 – Tuleeko lattiakanaloiden munista uusi bulkki, kun virikehäkkimunat poistuvat, hän pohtii.
 – Ei meille ole ongelma tuottaa vastuullisesti ja eettisesti. Tämähän on kuin mummon kanala, mutta kanoja on aika monta tuhatta enemmän, Tytykoski lisää ja naurahtaa.
 Pohjoismaisittain mitattuna suurin  osa myytävistä kananmunista on vapaiden kanojen munia. Suomi on poikkeus Pohjoismaissa ja jopa Euroopassa suurella virikehäkkituotannon määrällä.
 Yksi syy Suomen suureen virikehäkkien määrään voi olla, että Suomessa on sallittu suuret virikehäkit. Esimerkiksi Ruotsissa virikehäkeissä saa olla vain vajaa 20 kanaa, Suomessa kuutisenkymmentä, Helsingin yliopiston eläinlääketieteen lehtori  Eija Kaukonen  toteaa.
 – Se on vaikuttanut Ruotsissa suoraan siihen, että lattiakanala on ollut houkuttelevampi vaihtoehto sen jälkeen, kun perinteiset häkit kiellettiin kymmenisen vuotta sitten, hän huomauttaa.
 Kaukonen ei osaa sanoa suorilta käsin, miksi iso muutos virikehäkkituotannosta pois tapahtuu juuri nyt.
 – Taustalla on varmasti lisääntynyt tietoisuus eläinten ja lintujen hyvinvoinnista. Vapaana eläessään kanat voivat käyttäytyä enemmän lajinsa mukaisesti. Kauppojen kohdalla kyse voi olla myös imagosta.
 Kanojen keskuudessa vapainta  elämää elävät ulko- ja luomukanaloiden kanat. Vapaus käy ilmi heti laitilalaisen tilan pihaan ajaessa. Kanoja näkyy kanalan viereisellä pellolla, ja autoilijoita varoitetaan vapaana liikkuvista kanoista.
 Juhani Torikka  seuraa kanojen menoa isossa ulkotarhassa. Ne ovat äärimmäisen iloisen ja hyvinvoivan näköisiä, ja niillä ei ole kiire mihinkään, hän toteaa tyytyväisenä.
 – Kanan luontainen käyttäytyminen tulee hyvin esille tässä, kun ne saavat kulkea vapaasti miten haluavat.
 Torikka pyörittää ulkokanalaa yhdessä kaverinsa kanssa. He ovat kokeilleet monia erilaisia keinoja kanojen aktivoimiseksi.
 – Pihalla on kanoille oma keinu, ja olemme istuttaneet omenapuita, joista putoavat omenat kanat saavat syödä syksyllä. Kerran kippasimme 2000 pallomeripalloa kanojen aitaukseen, ja kovasti ne niillä touhusivat, Torikka kertoo.
 Kanan onnellisuutta on vaikea  mitata, eikä sitä ole Suomessa tutkittu vielä tarkemmin, eläinten hyvinvointikeskuksen johtava asiantuntija  Satu Raussi  huomauttaa.
 On kuitenkin muutamia asioita, joilla kanan hyvinvointia voidaan lisätä. Riittävän väljät tilat, kanojen luontaista käyttäytymistä tukevat aktivointipuuhat, kuten nokkiminen, ruuan etsintä ja lattiapehkuissa peuhaaminen, monipuolinen ruoka ja hyvät orret, missä levätä, Raussi luettelee.
 – Toisaalta kana on parvieläin, ja oma parvi on sille tärkeä tuki. Virikehäkeissä kanoilla on oma tuttu muutaman kymmenen kanan parvi turvana, mitä taas ei ole lattiakanaloissa, joissa tuhannet kanat ovat sekaisin, Helsingin yliopiston eläinlääketieteen yliopistonlehtori Eija Kaukonen toteaa.
 Ruokakaupoissa myytävät kananmunat  tulevat pääasiassa Länsi-Suomesta. Eniten kaupan hyllyillä on virikehäkkikanojen munia ja toiseksi eniten lattiakanalan munia. Ulko- ja luomukanaloiden osuudet ovat molemmat pieniä.
 Lähivuosina yksi munakategoria poistuu kauppojen hyllyiltä. Nytkin jo isona osuutena oleva lattiakanaloiden vapaa muna tulee kasvamaan suurimmaksi. Miten ostaja voi tietää, että mitä munia ostokoriin päätyy? Katso alla olevasta taulukosta ohje munien tunnistamiseen.
 Keskustelu on avoinna 4.10. klo 23 asti. Mitä mieltä olet kananmunien eettisyydestä?

Kaikki Suomen kanat vapautetaan pian häkeistään – mutta onko kana sittenkään täysin onnellinen vapaana?


Summary: Cannonballista eronneen Mika "Immu" Ilménin mielestä vankiloissa pitäisi panostaa päihteettömyyteen. Hän selvisi vankila-ajasta Sörkässä urheilemalla itsensä hikeen joka päivä.

Keskusrikospoliisin järjestäytyneeksi rikollisryhmäksi määrittelemän Cannonball MC:n entinen asekersantti  Mika "Immu" Ilmén  kertoo tuoreessa kirjassa elämästään Helsingin vankilassa eli Sörkässa. Teoksen on toimittanut  Sami Lotila .
 Ilmén passitettiin Sörkkään keväällä 2014, jolloin hänet tuomittiin Helsingin hovioikeudessa törkeästä huumausainerikoksesta kymmenen vuoden vankeusrangaistukseen. Mies itse kiistää toimineensa huumausainekaupan rahoittajana, mutta hovioikeus näki asian toisin. Ensikertalaisena Ilmén istui tuomiostaan viisi vuotta.
 Immun vankila-aika alkoi Sörkässä karulla tavalla.
 Hän sai "kivan kämpän" vankilan pohjoiselta selliosastolta. Se on vuonna 1881 valmistuneen vankilan vanhin siipi. Pieneen selliin ei tullut vettä, eikä siellä ollut wc-pönttöä. Tarpeet hoidettiin pottaan eli paljuun.
 "Vanhan pohjoisen kokenut ja lusinut ymmärtää, että mihin tahansa perseenreikään elämä sut heitteleekin, niin vanhan pohjoisen rinnalla se tuntuu aina viiden tähden hotellilta" , Ilmén kertoo kirjassa.
 Vuonna 2018 vankilaan tehtiin mittava peruskorjaus, jonka yhteydessä kaikkiin selleihin saatiin wc-pöntöt.
 Spurguvarasto ja mielisairaala
 Kun Ilmén oli asettunut selliinsä, hän alkoi kuikuilla innokkaana muita vankeja.
 Mielikuvat karskeista velanperijöistä kaikkosivat nopeasti, kun mies kohtasi Sörkän asukkaita. Suurin osa vangeista oli todella huonossa kunnossa ja pahassa päihdekierteessä.
 "Ymmärsin heti, että vankila on yksi iso spurguvarasto tai mielisairaala" , Ilmén toteaa kirjassa.
 Huumekauppa pyöri vankilassa sujuvasti. Huumeita tuotiin lomilta palatessa peräsuoleen tungetuissa kindermunan lelukoteloissa tai heitettiin vankilan muurin yli tennispalloihin kätkettyinä. Osa tilasi huumeet suoraan sellinsä ikkunalle dronella.
 "Huumeita on vankilassa ihan helvetisti. Sörkässä ei tarvii olla päivääkään selvin päin, jos ei sitä itse halua."
 Huumekauppa vankilassa on kannattavaa, koska aineista saa moninkertaisen hinnan verrattuna katukauppaan muurien ulkopuolella. Myös kännyköitä ilmestyi vankilaan tuon tuostakin. Ilmén uskoo, että kännyköitä myivät vartijat.
 – Vartijat tekevät rankkaa työtä pienellä palkalla. Kännyköistä saatava lisätienesti voi olla tarpeen. Heille pitäisi maksaa enemmän palkkaa, Ilmén toteaa Ylen haastattelussa.
 Kova treeni auttoi selviämään
 Ilmén pysytteli erossa päihteistä ja päätti lopettaa alkoholin käytön kokonaan. Hän löysi selviytymiskeinonsa treenaamisesta.
 Ilmén harjoitteli sellissään ja vankilan salilla joka päivä.
 "Kun teet itsellesi aikataulun, että tänään mun pitää tehdä tuhat jalkakyykkyä tai varjonyrkkeillä 30 erää tai juosta paikallaan pari tuntia, niin koko päivä onkin kivasti ihan tukossa. Ei ole aikaa seota."
 Myöhemmin Immu pääsi vankilan jumppasalin putsariksi. Hän veti myös muille vangeille kamppailulajitreenejä.
 – Päihteettömyyteen pitäisi vankilassa panostaa, Ilmén sanoo.
 Pelkona UB:n kosto
 Immu on kasvanut Vantaan Rajatorpassa, jossa  Jari Uotila  perusti Cannonballin. Ilmén tunsi Uotilan hyvin jo ennen Cannonballin perustamista. Uotila pyysi Ilméniä mukaan kerhoon vuonna 2008. Hän oli alusta saakka kunniajäsen.
 – Olin myrskyn silmässä ensi metreistä. Kyllä siellä tehtailtiin konnahommia täyspäiväisesti, kertoo Ilmén.
 Uotilan menehdyttyä meininki Cannonballissa muuttui. Ristiriitatilanteet johtivat siihen, että Ilmén erosi kerhosta vuonna 2013 eli 11 kuukautta ennen vankilatuomiota.
 Kaunat kilpailevien jengien kanssa seurasivat silti miestä vankilaan. Kirjassa hän kertoo pelänneensä siirtoa Sörkästä Riihimäen vankilaan, jonne United Brotherhoodin (UB:n) jäsenet on sijoitettu.
 Vankien omissa säännöissä kosto on avainasemassa, joten Immu uskoi saavansa Riihimäellä vastaansa "tervetuliaiskomitean".
 "Kaikki paskajutut pitää aina kostaa, ja kostettavaa UB-ukoilla mulle oli, siis ainakin oman tulkintansa mukaan."
 Hän kertoo järjestäytyneen rikollisuuden toimivan kostoiskuissa varman päälle. Siinä tilanteessa ei vapaaottelijatausta auttaisi.
 "Homma menee niin, että sun selliin painaa tarvittaessa vaikka viisi tyyppiä."
 Ilménin sijoituspaikaksi merkittiin aluksi Riihimäen vankila. Immu oli jo valmistautunut myllytettäväksi, kun hänen vaimonsa puuttui peliin. Kirjan mukaan Ilménin puoliso onnistui sopimaan asiat niin, että mies pysyi Sörkässä.
 "Mun vaimo on painonsa arvosta kultaa" , Ilmén toteaa kirjassa.
 Pelikaverit vaihtuvat
 Viiden Sörkän vuoden aikana Ilmén huomasi meiningin vankilassa muuttuvan. Yhä useammalla vangilla oli juuret jossain muualla kuin Suomessa.
 – Kun ulkomaalaistaustaisia on yli puolet, he määräävät, miten homma menee, Ilmén sanoo.
 Rikollisten jengien valtasuhteet ovat murroksessa myös UB:n lakkauttamisen vuoksi. Esimerkiksi Helvetin enkeleitä on nähty Lahden Cannonballin kanssa ja Bandidos on tehnyt rakennusbisnestä UB:n kanssa.
 – Pelikaverit muuttuvat, uskoo Ilmén.
 Ilménin käsityksen mukaan perinteiset järjestäytyneen rikollisuuden jengit ovat saaneet myös uusia haastajia.
 – Olen kuullut, että Mantaqan rinnalla UB:n jätkät näyttävät koulupojilta.
 Syyskuun lopussa ilmestynyt  Immu – Vanki numero 1861  on toinen Immun elämästä kirjoitettu teos. Kolmannesta kirjasta on jo tehty kustannussopimus, mutta se aihetta Ilmén ei vielä paljasta.
 Kursiivilla kirjoitetut tekstit ovat lainauksia kirjasta "Immu – Vanki numero 1861".
 Lisää aiheesta:
 Rikollisjengit ovat yrittäneet soluttaa omiaan töihin vankiloihin, kokemattomia vartijoita on yritetty lahjoa huumekuriireiksi
 Täällä istuvat turvallisuutensa vuoksi eristetyt vangit – Sörkän B-siivessä tuomiotaan suorittaa myös Jari Aarnio: "Tämä on ihmisvarasto"
 Isot tatuoidut miehet ottivat nuorukaisen heti piireihin ja tarjosivat huumeita – alaikäisillä vangeilla ei ole omaa osastoa ja se on ongelma
 Veljekset pyörittivät huumekauppaa, kovistelivat poliisia ja perivät velkoja väkivalloin, sanoo syyttäjä – Mantaqa-jengille vaaditaan kovia tuomioita
 United Brotherhoodin lakkauttamispäätöksestä valitettu

Cannonballin ex-jengipomo Mika Ilmén vältteli vankilassa UB:n väkivaltaista kostoa: "Sun selliin painaa tarvittaessa vaikka viisi tyyppiä"


Summary: Ursula von der Leyenista olisi voinut tulla muutakin kuin Euroopan komission puheenjohtaja: ainakin lääkäri, suurperheen äiti ja paikallispolitiikko.

Euroopan komission puheenjohtaja  Ursula von der Leyen  voisi olla tänä päivänä jotain aivan muuta kuin yksi EU:n vaikutusvaltaisimmista johtajista.
 Hän voisi olla lääkäri, suurperheen kotiäiti tai paikallistason pikkupoliitikko.
 Mutta tiesitkö, että nuoruudessaan von der Leyen pakeni Lontooseen äärivasemmistolaisten terroristien sieppausuhkaa?
 Maanantaina von der Leyen saapuu ensivierailulle Suomeen. Lue tästä, millainen henkilö hän oikein on.
 1. Ursulasta tuli "Rose"
 Vaikutusvaltaisen isän tytär oli vaarassa joutua siepatuksi.
 Parikymppinen  Rose Ladson  saapui Lontooseen syksyllä 1978. Hän nautti kiehuvasta metropolista. Trendejä, kapakoita, katuelämää, vapautta.
 Harva tiesi, ettei mitään Rose Ladsonia ollut olemassakaan. Nainen oli oikealta nimeltään  Ursula Albrecht , myöhemmin von der Leyen, ja paennut kotimaastaan Saksasta salanimen turvin kidnappausuhan vuoksi.
 Vasemmistoradikaali RAF eli Baader-Meinhof-ryhmä ravisti Saksaa. Ryhmä otti kohteekseen eliittiä, lähinnä rahasukuja ja johtavia poliitikkoja. Se teki kidnappauksia ja pommi-iskuja, ja tappoi yhteensä 34 ihmistä.
 Albrechtit sopivat muottiin. Suku oli vanha ja vauras kauppasuku, ja isä  Ernst Albrecht  kohonnut Ala-Saksin osavaltion pääministeriksi.
 Vuonna 1977 väkivalta kiihtyi. Poliisi suositteli Albrechteille, että Ursulan kannattaisi siirtyä pois Göttingenin yliopistosta, jossa tämä oli aloittanut taloustieteen opinnot. RAF:llä oli yliopistolla vähintäänkin sympatiseeraajia.
 Vaihtoehtoja oli kaksi: ympärivuorokautinen turvamies ja muutto naapurikaupunki Braunschweigiin tai salanimellä vuodeksi London School of Economicsiin (LSE).
 Päätös oli lopulta helppo ja mieluisa. Syksyllä 1978 "Rose Ladson" muutti melko tavalliselle alueelle Earl’s Courtiin neljän asunnon taloon, jossa asui myös hänen setänsä.
 Juuri 20 vuotta täyttänyt Ursula otti kaiken irti Lontoosta. Hän vietti paljon aikaa nuorison suosimissa Sohon ja Camdenin kaupunginosissa, kävi keikoilla ja piti erityisesti punkbändi The Buzzcocksista. Vuokraemännän mukaan hän palasi usein vasta yöllä kotiin.
 – Lontoo oli nykyaikaa: vapautta, elämäniloa, kaiken kokeilemista. Se antoi sisäistä vapautta, von der Leyen on muistellut  myöhemmin .
 Maaliskuussa 1979 Buzzcocks soitti legendaarisessa Hammersmith Odeonissa. Pogosikohan Ursula mukana?
 2. Seitsemän lasta ja neljä alanvaihtoa
 Ennen poliittista uraansa Ursula von der Leyen oli naistentauteihin erikoistunut lääkäri ja perheenäiti.
 Mikään ei viittaa siihen, että Ursula von der Leyen olisi syntynyt poliitikoksi.
 Hän ei liittynyt puolueiden nuorisojärjestöihin eikä ole muutenkaan minkään  poliittisen broilerikasvattamon  eli nuorisoverkoston tuote.
 Elämänpolku on toisenlainen.
 Ensin von der Leyen opiskeli kolme vuotta taloustieteitä Göttingenissä ja Lontoossa.
 Sitten hän vaihtoi alaa ja aloitti lääkärinopinnot Hannoverissa. Opinnot kestivät seitsemän vuotta, minkä aikana hän tapasi miehensä  Heiko von der Leyenin  ja meni naimisiin.
 Hän pääsi apulaislääkäriksi naistentautien klinikalle, sai kolme lasta ja suoritti akateemisen tohtorintutkinnon.
 Tuli seuraava alanvaihto. Perhe muutti Heikon työn perässä Kaliforniaan, ja von der Leyenista tuli neljäksi vuodeksi lähinnä kotiäiti. Syntyi kaksi lasta lisää.
 Palattiin Saksaan. Nyt von der Leyenista tuli Hannoverin lääketieteellisen korkeakoulun tutkija. Perheeseen syntyi vielä kuudes ja seitsemäs lapsi, ja suurperheen äiti valmistui kansanterveystieteen maisteriksi.
 Vasta sitten, yli 40-vuotiaana, edessä oli viimeinen alanvaihto. Ursula von der Leyen päätti keskittyä politiikkaan.
 Hän oli liittynyt kristillisdemokraattisen valtapuolueen CDU:n jäseneksi vuonna 1990, ja aloitteli paikallispolitiikassa heti Yhdysvalloista paluun jälkeen vuonna 1996. Mutta siviilityönsä hän jätti vasta 2000-luvun alussa.
 Suurperheen äitiys leimasi von der Leyenia pitkään, vielä silloinkin kun hän oli jo kivunnut politiikassa. Hän sai lempinimen  Supermutti , supermutsi.
 Saksassa sukupuoliroolit ovat perinteisemmät ja ahtaammat kuin Suomessa. Kun kärkipoliitikko oli nainen, kiinnostavinta oli hänen moninkertainen äitiytensä.
 3. Keski-ikäinen kiituri
 Von der Leyenista tuli Angela Merkelin luottonainen, kunnes poliittinen ura näytti kääntyvän laskuun.
 Politiikka selvästikin nappasi.
 Von der Leyen kohosi 2000-luvun alussa nopeasti Saksan poliittiselle taivaalle.
 Hän nousi vuonna 2003 Ala-Saksin sosiaaliministeriksi eli kotiseutunsa poliittiseen eliittiin, aivan kuin isä-Ernst aiemmin. Kun CDU voitti Saksan vuoden 2005 liittopäivävaalit ja  Angela Merkel  nousi liittokansleriksi, von der Leyenista leivottiin Saksan perhepalveluministeri.
 Miksi juuri von der Leyen?
 Siihen ei kukaan ole antanut pätevää vastausta. Mutta hänessä on menestyspoliitikon yleisiä ainesosia: yhteistyökykyisyys, työteliäisyys, vastuuntunto. Lopullinen vastaus lienee yhdistelmä tahtoa ja sattumaa. Von der Leyen halusi huipulle, oli valmis vastuuseen ja pärjännyt poliittisen uransa alussa hyvin.
 Perheministerinä von der Leyen edusti sopivan kultaista keskitietä. Hän kannatti sukupuolten tasa-arvoa, työn ja perheen yhdistämistä sekä seksuaalivähemmistöjen oikeuksia, muttei ollut rajojen rikkoja tai uhkarohkea uudistaja.
 Merkel sai tasapainoisen tiimipelaajan, joka palveli kansleriaan peräti 14 vuotta.
 Mutta ei von der Leyen mikään Merkelin lemmikki ollut. Vuonna 2010 näytti siltä, että von der Leyen nousee Saksan liittopresidentiksi. Hän jäi kuitenkin rannalle, kun Merkel  päätyikin  antamaan tuen toiselle CDU-ehdokkaalle.
 Vuonna 2013 näytti siltä, että ura kääntyy vääjäämättä laskuun.
 Hänestä tuli Saksan ensimmäinen naispuolinen puolustusministeri. Salkku ei ole Saksassa ponnahduslauta huipulle vaan niin kutsuttu "Schleudersitz", heittoistuin sieltä pois. Tehtävää vaivaa krooninen resurssipula, mikä johtaa yleensä repivään kritiikkiin.
 Siltä ei välttynyt von der Leyenkaan, eikä hän päässyt kanslerijunaan – mikäli siihen halusikaan. Loppuvuonna 2018 työryhmä  alkoi tutkia  hänen johtamistaan ja rahankäyttöään puolustusministerinä. Media puhui skandaalista.
 Tutkinta  päätettiin  vasta kesällä 2020, kun asiassa tehtiin syyttämättäjättämispäätös. Tuolloin von der Leyen oli jo koko Euroopan johtaja.
 4. Kaikki komissiossa: työt, sänky ja suihku
 Von der Leyenin valinta komission johtoon oli erikoisen episodin lopputulos.
 Toukokuun 2019 eurovaalien oli määrä olla käänteentekevät: vaalit voittavan eurooppalaisen puolueen "kärkiehdokkaasta" oli määrä tulla komission johtaja. Ei enää kabinettipeliä!
 Toisin kävi. Koko kakku lässähti ja esiin vedettiin  yllätysnimi , jota ei ollut edes mainittu spekulaatioissa: von der Leyen.
 Saksa jättäytyi pois koko valinnasta, koska arkaili von der Leyenin nostamista komission johtoon. Mutta Ranskan presidentti  Emmanuel Macron  tuki sujuvaa ranskaa puhuvaa kosmopoliittia, ja kompromissi sai jäsenmaiden hyväksynnän.
 EU-parlamentti hyväksyi von der Leyenin valinnan heinäkuussa 2019 kituliaasti äänin 383–327.
 – Von der Leyen on Saksan heikoin ministeri. Näemmä se riittää komission puheenjohtajan tehtävään,  kritisoi  saksalaisdemarien voimahahmo, parlamentin aiempi puhemies  Martin Schulz .
 Von der Leyen seurasi – jälleen kerran – isänsä jalanjälkiä. Ernst Albrecht oli 1950–1960-luvuilla EU:n edeltäjän Euroopan talousyhteisön korkea virkamies, ja Ursula vietti Brysselissä ensimmäiset 13 ikävuottaan.
 Hän palasi tutuille kulmille ja aloitti työnsä  ilmoituksella , että aikoo asua Brysselissä ollessaan työpaikalla eli työhuoneensa yhteydessä olevassa 25 neliön tilassa, jossa on sänky ja suihku.
 Edeltäjä  Jean-Claude Juncker  nukkui huoneistohotellissa 50 neliömetrin asunnossa, ja piti sitä  sopimattomana  työn vaatimuksiin nähden.
 Von der Leyen pisti puolet paremmaksi. Mistä se kertoo? Ainakin vaatimattomuudesta tai saksalaisesta pelonsekaisesta halusta olla törsäämättä veronmaksajien rahoja.
 Samalla se kertoo toimenkuvasta sarjamatkustajana. Komission puheenjohtajalle kertyy helposti parisataa matkapäivää vuodessa, ja edes muutaman päivän kuukaudessa von der Leyen yrittää viettää perheen kotitilalla Hannoverin lähellä.
 5. Hillitty delegoija
 Von der Leyen ei ole yksin valokeilassa, mutta sai aikaan EU:n kaikkien aikojen suurimman lakipaketin.
 Von der Leyenin julkikuva on hillitty ja ystävällinen. Hän pysyy tukalissakin tilanteissa rauhallisena. Mutta viime keväänä hän ärähti.
 Syynä oli turkkilainen tuolileikki.
 Von der Leyen ja Eurooppa-neuvoston puheenjohtaja  Charles Michel  piipahtivat Ankarassa tapaamassa presidentti  Recep Tayyip Erdoğania . Mutta valtiolippujen eteen oli tuotu vain kaksi tuolia.
 Tilaisuuden ainoa nainen ohjattiin sivuun sohvalle. Nousi diplomaattinen kohu. Syystäkin. Aiemmilla vierailuilla tuoleja oli kyllä riittänyt.
 – Niin tapahtui, koska olen nainen. Olin loukkaantunut ja yksin, sekä naisena että eurooppalaisena, von der Leyen  kommentoi .
 Yleensä von der Leyen ei räisky. Siksi hän on jäänyt vaikkapa suomalaisillekin melko lailla täydeksi arvoitukseksi.
 Mutta sanat  nainen  ja  eurooppalainen  kiteyttävät paljon. Hän on  kuvannut itseään  konservatiiviseksi feministiksi ja korostaa eurooppalaisuuttaan yli saksalaisuuden.
 Von der Leyen ei työnnä egoaan valokeilaan, vaan delegoi valtaa kuin toimitusjohtaja.
 Kun von der Leyen valmisteli syyskuun Unionin tila -puhettaan, hän osallisti sen suunnitteluun koko komission.
 Kesällä komissio julkisti hänen johtamanaan kaikkien aikojen suurimman lakipakettinsa, kaksitoista eri lakia sisältävän Fit for 55 -ilmastopaketin.
 Lue lisää:
 Ursula von der Leyen on jokeriehdokas EU-komission johtoon – Saksassa hänet tunnetaan omalinjaisena uudistajana  (2019)
 Miesverkostojen valta näkyy Saksan politiikan huipulla – Merkel oli historian sattuma, nyt CDU:n johtoon on ehdolla vain länsisaksalaisia miehiä  (2020)
 EU haluaa uusista autoista päästöttömiä 14 vuodessa, päästökaupan autoiluun ja asumiseen sekä tukea köyhille – täältä löydät ilmastopaketin sisällön sekä eri tahojen reaktiot  (2021)
 Jutun alkukuvat: Ursula von Leyen vuonna 1976 / AOP. Videokuvat Lontoosta vuodelta 1979 / YLE.
 Voit keskustella aiheesta maanantai-iltaan 4. lokakuuta kello 23. asti.

Nuori nainen pakeni terroristeja Lontooseen ja sai salanimen Rose Ladson – Nyt hän on EU:n tärkein johtaja, joka saapuu huomenna Suomeen


Summary: Onko Erätauko-keskustelussa kokemani turvallisuus harvinaista herkkua, vai perusoletus jokaiselle kohtaamiselle, kysyy Nousiainen

Osallistuin  Erätauko-dialogiin , jossa käsiteltiin kuuluvuuden tunnetta meidän osallistujien omien kokemusten pohjalta. Se tuntui virkistävältä ja lämpimältä! Erätauko on Sitran kehittämä keskustelumetodi, jossa on tarkoitus rakentaa ystävällistä vuorovaikutusta keskenään erilaisten ihmisten välille. Olinhan minä näistä dialogeista kuullut tutuilta opettajilta ja nuorisotyöntekijöiltä, mutta vasta nyt osallistuin itse sellaiseen.
 Metodi todella toimi. Jälkeenpäin olen miettinyt muka valaistuneena sitä, kuinka tärkeää on saada sanoittaa omaa kokemusta turvallisesti. Kuinka vieraiden ihmisten kanssa voi kokea avoimuutta, johon liittyy aina haavoittuvuus? Mitä jos joku nauraa, kun minä puhun? Mitä jos joku sanoo, että juuri minun kokemukseni on ihan tyhmä?
 Miksi olin näin kiitollinen normaalista ystävällisyydestä?
 Olin haltioitunut , kun sain kokea yhteisen keskustelun, jossa on lupa olla auki, lupa luottaa toisiin ihmisiin ja siihen, että he avaavat vastavuoroisesti omaa itseään minun ymmärrystäni rikastuttamaan. Eikä kukaan haukkunut että puhun taas jotenkin väärin. Vihdoin on kehitetty metodi, jota kaikki olivat kaivanneet someriehunnan ja liian nopeiden kommenttien rinnalle.
 Myöhemmin minua alkoi pänniä. Miksi olin näin kiitollinen normaalista ystävällisyydestä?
 Erätauko-keskustelussa kokemani turvallisuuden ei pitäisi olla harvinaista herkkua, vaan perusoletus jokaiselle kohtaamiselle. Erätauko on luksuskeskustelu, jossa on aikaa laskeutua kuuntelemaan ja tulemaan kuulluksi. Mutta eihän turvallisuuden tunteen tai ystävällisyyden keskustelussa pitäisi olla luksusta!
 Ystävällisyyden pitäminen luksuksena osoittaa, että käsityksemme vuorovaikutuksesta on kieroutunut.
 Vähemmistön puolustaminen näyttäytyy valtaväestölle oikeakielisyyden kysymyksenä.
 Olen ihmisenä aika ujo  ja pelkään usein olevani jotenkin väärin sosiaalisissa tilanteissa. Kuten moni muukin, jätän välillä puhumatta koska pelkään että joku haukkuu.
 Toisaalta kun aiemmin kirjoitin blogia sateenkaariperheen arjesta, päädyin tilanteisiin joissa minun oletettiin sanovan että joku muu puhuu väärin. Kävin ihmeissäni keskusteluja siitä, miten aivan tavallisiksi itseään kutsuvat ihmiset eivät uskaltaneet asettua vähemmistön puolelle, koska pelkäsivät käyttävänsä vääriä sanoja. Jopa kiusaamistilanteisiin puuttumista pohtiessa oli läsnä pelko siitä, että itse tulee mollatuksi jos puolustaa toista osaamatta oikeita termejä.
 Nämä keskustelut saivat minut pohtimaan, mikä vuorovaikutuksessa on merkityksellistä: se että ainoastaan korrektit termit suvereenisti hallitsevat ihmiset menevät väliin transsukupuolisen kaverin kiusaamistilanteeseen; vai luottamus reiluuden haluun?
 Näin rakenteen, jossa vähemmistön puolustaminen näyttäytyy valtaväestölle oikeakielisyyden kysymyksenä.
 Näissä keskusteluissa päädyimme puhumaan siitä, miten tärkeitä oikeat sanastot ovat esimerkiksi sote-alalla tai kasvatuksen parissa toimiville ammattilaisille: niiden osaaminen tai osaamattomuus vaikuttaa oleellisesti työn onnistumiseen. Jos esimerkiksi lisäkoulutusta ei järjestetä, on sitä aiheellista vaatia, vaikka äänekkäästikin. Mutta ei tämä liity siihen, käyttäydymmekö tavallisissa keskusteluissa ystävällisesti vai vihamielisesti toisiamme kohtaan.
 On epäreilua, että voidakseen osallistua yhteiskunnallisesti ihmisen on osattava tietynlainen kielenkäyttö, joka todellisuudessa on mahdollista lähinnä korkeakoulutetuille.
 Olen muuten tosi luksustyyppi , koska osaan käyttää kieltä niin että pystyn osallistumaan keskusteluihin ja uskallan kirjoittaa julkisesti. Mielestäni tähän termien hallitsemiseen liittyy asiasta riippumatta suuri eriarvoisuutta tuottava mekanismi. On epäreilua, että voidakseen osallistua yhteiskunnallisesti ihmisen on osattava tietynlainen kielenkäyttö, joka todellisuudessa on mahdollista lähinnä korkeakoulutetuille.
 Tiedämme esimerkiksi, että  vaikka pääosaa ammattiin opiskelevista nuorista kiinnostaa vaikuttaminen, he ulkoistavat itsensä nuorisovaikuttajista  muun muassa hankalien vaikuttamisen kehysten ja kiusaamisen pelon takia. Ehkä keskeistä on huomata, ettei tämä kiusaamisen pelko suinkaan kohdistu toisiin nuoriin, vaan meihin aikuisiin. Mietin liittyvätkö esimerkiksi oikeakielisyyteen liittyvät lasiseinät tähän, tai se kuinka haukumme niihin törmääviä ihmisiä? Onko mahdollista vaikuttaa “oikein”, jos ei ole saanut koulutusta byrokratian kielellä kirjoittamiseen? Onko ylipäänsä tarpeellista opettaa sitä kieltä kaikille?
 Väitän että eriarvoistavat kielenkäytön tavat  ja oikeakielisyyteen sidottu lupa puhua vaikuttavat polarisaatioon, vähemmistöihin kohdistuvaan vihaan ja laajemmin eriarvoisuuteen.
 Yhteiskunnalliseen keskusteluun osallistumiseen vaaditaan kielenkäytön treeniä, ja vain harvoilla on tämä etuoikeus. Oikeakielisyyteen liitetty lasiseinä muokkaa käsitystämme siitä, kuka haluaa osallistua, ja vähemmistöjä koskevissa asioissa jopa sitä, kuka välittää toisista ihmisistä ihmisinä. Jos sivistyssanat eivät ole hallussa, saanko olla liittolainen, vai nauretaanko minut pois keskustelusta? Eikö silloin ole helpompaa luiskahtaa siihen porukkaan, joka “pilkkaa takaisin” vihapuheen keinoin?
 Kahden lapsen vanhempana pohdin myös, miten voisin opettaa omille lapsilleni, että kannattaa osallistua ja olla utelias, kun samalla tiedän, että mokailua katsotaan pahalla ja ihan tietoisestikin halutaan tulkita keskustelua pahantahtoisesti? Mietin, mitä henkilökohtaisesti voin tehdä asialle, ja missä itse voin luoda turvallisia uteliaan keskustelun paikkoja.
 Ainakin minä aion tästä eteenpäinkin mokailla, sanoa anteeksi ja silti luottaa siihen että saan olla mukana. Voidaanko keskustella näin enemmän kaikkialla, muuallakin kuin erikseen järjestetyissä turvallisissa keskustelutilaisuuksissa?
 Susi Nousiainen
 Kirjoittaja on perheellinen moninaisuuden ja inklusiivisuuden asiantuntija, joka heittää haasteen itselleen (ja lukijalle): jos syyllisen etsimisen ja haukkumisen jättää pois, mitä siitä voisi seurata?
 Kolumnista voi keskustella 4.10. klo 23.00 saakka.

Susi Nousiaisen kolumni: Älkää jooko haukkuko, jos sanon jotenkin väärin!


Summary: Ravintola-alalta on kadonnut pandemian aikana noin kymmenentuhatta työpaikkaa. Michelin-tähdellä palkittu Kim Mikkola on kuitenkin onnistunut luomaan uusia työpaikkoja. Matalat palkat ja työkulttuuri kaipaavat hänen mukaansa muutoksia. Kim Mikkola oli Ykkösaamun suorassa haastattelussa lauantaina.

Helmikuussa 2020 oli juhlan aika. Keittiömestari  Kim Mikkola  sai ensimmäisen oman Michelin-tähtensä Norjassa Trondheimissa. Muutamaa viikkoa myöhemmin hän sulki koronarajoitusten vuoksi ravintola Inarin ovet Helsingissä. Rata oli raju, mutta ei vienyt uskoa parempiin aikoihin. Nyt Inari on avannut jälleen ovensa.
 – Uskon, että ihmiset palaavat ravintoloihin, sanoo Mikkola.
 Hänen mukaansa mihinkään ei ole kadonnut tarve saada hyvää ruokaa ja juomaa miellyttävässä ympäristössä ja hyvin palveltuna. Miellyttävään ympäristöön kuuluu myös turvallisuus; siksikin rajoitukset ovat hänen mielestään olleet perusteltuja.
 Pandemia pakotti uudistumaan
 Matkailu- ja ravintola-alat MaRa ry:n mukaan alalta on kadonnut noin kymmenentuhatta työpaikkaa. Mikkola tiimeineen on kuitenkin onnistunut luomaan pandemian aikana paitsi uusia palvelumuotoja myös uusia alan työpaikkoja.
 – Uusien työpaikkojen luominen edellyttää rohkeutta ja ripauksen hulluutta tällaisena aikana. Olemme onnistuneet luomaan uusia ruokaan liittyviä palveluita kuten KotKot ja KotiByKimMikkola, jotka alan rajoituksista huolimatta ovat erittäin kysyttyjä. Näiden tuottamiseen tarvitsemme jatkuvasti kasvavan määrän tekijöitä, kertoo Mikkola.
 KotKot oli ensin pop-up kanahampurilainen. Sitten se kasvoi pakettiautoon rakennetusta keittiöstä hampurilaisravintolaksi. KotiByKimMikkola tarjosi ensin noudettavaa lounasta ja siirtyi myynnin kasvaessa myymään lounaita ruokakuljetuspalvelujen kautta. Kohinaa aiheutti paitsi Michelin-kokki tekemässä tätä kaikkea myös huomattavan edullinen hinta, viisi euroa annokselta.
 Kun myyntivolyymi kasvaa, hampurilaisen tavoitehinta on kaksi kolme euroa, lupaa Mikkola.
 Alan matalat palkat ja työolot herättävät keskustelua
 Tänä syksynä erityisesti isojen ketjujen hampurilaisravintoloiden nuorten työntekijöiden kohtelu, työolot ja palkkaus ovat herättäneet keskustelua. Mikkola ennakoi, että palkkataso tulee nousemaan.
 – Kysynnän ja tarjonnan lain tulisi toteutua, ja poistuneen työvoiman korvaaminen uudella luonnollisesti nostaa alan palkkatasoa. Niin uskon. Tämä on erityisesti palkkataulukon alimmilla portailla oleville positiivinen asia.
 Ennustuksessaan Mikkola osuu oikeaan. Lokakuun alussa syntyi sopu palkoista: MaRa ja PAM löysivät yhteisymmärryksen palkkaratkaisusta matkailu-, ravintola- ja vapaa-ajanpalvelualalla. Taulukkopalkkoja ja henkilökohtaisia palkkoja korotetaan 1,9 prosentilla 1.10.2021 lukien. Sen lisäksi iltakuuden ja keskiyön välillä maksettavaa iltatyölisää korotetaan 20 sentillä tunnissa, kerrottiin tiedotteessa.
 Työilmapiirin Mikkola arvioi huippukeittiöissä parantuneen. Uransa alussa häntä vasta puolen vuoden kuluttua puhuteltiin nimellä. Nyt ainakin hänen ravintoloissaan työntekijöitä tervehditään aamulla ja kiitetään päivän päätteeksi. Hän tietää, että alalle tulee paljon nuoria, joille valinta ei ole ollut ensisijainen, vaan he ovat ajautuneet ravintolaan traumaattistenkin vaiheiden jälkeen. Heille pitkä päivä ja kova työ keittiössä tuo elämään kaivattua struktuuria.
 Lihaa ei tarvitse printata
 Ruokamarkkinoilla on etsitty ja löydetty lihalle korvaajia muun muassa kaurasta. Lihaa kehitellään myös laboratorioissa.
 – Kasvispohjaisten ruokien yleistyminen ja puhtaasti reseptiikan tutuksi tuleminen auttavat ihmisiä huomaamaan, että meidän ei ehkä tarvitsekaan printata pihviä. Voimme esimerkiksi tehdä erittäin maukkaan annoksen punajuuresta sen sijaan, sanoo Mikkola.
 Hinta on kuitenkin haaste
 – Avainkysmys on ratkaista, miten saamme kasvispohjaiset vaihtoehdot kuluttajien saataville siten, että ne eivät maksa enempää kuin lihavaihtoehdot. On hyvin vaikeaa saada kuluttaja vaihtamaan jauhelihapihvi herneproteiinipihviin, jos jälkimmäisen kilohinta on kuusi kertaa korkeampi.
 Keittiömestari Kim Mikkola on TV:n Ykkösaamun suorassa haastattelussa kello 10.05. Silloin aiheena ovat muun muassa Michelin-tähtien luomat odotukset, vaatimukset ja kriteerit.
 Lue lisää:
 MaRa ja PAM löysivät yhteisymmärryksen palkkaratkaisusta matkailu-, ravintola- ja vapaa-ajanpalvelualalla – rajoitukset on purettava viipymättä
 Ravintola-alaa ei vaivaa työvoimapula vaan palkkakuoppa, sanoo Michelin-tähtiravintoloitsija – Näin hän itse maksaa työntekijöilleen

Keittiömestari Kim Mikkola loi uusia työpaikkoja ravintola-alalle korona-aikana – hän uskoo ruokakulttuurin muutokseen, mutta ei printtilihaan


Summary: Metsä- ja teknologiateollisuus ovat matkalla kohti yritys- ja liiketoimintakohtaista sopimista. Työntekijäpuoli pelkää, että se johtaa palkka-aleen, työnantajan mielestä meneillään on kehitys, joka takaa hyväpalkkaisten töiden pysymisen Suomessa.

Elektroniikan ja sähkölaitteiden valmistus

Metsä- ja teknologiateollisuudessa ollaan aloittelemassa työmarkkinakierrosta riitaisissa tunnelmissa. Uutta on se, että molemmilla aloilla työnantaja haluaa edetä kohti yritys- ja jopa liiketoimintakohtaista sopimista. Isot vientialat työllistävät yhteensä 360 000 suomalaista, joten kyse ei ole pikku jutusta. Uusi toimintatapa voi levitä myös muille aloille. Tässä seitsemän huomiota tämän hetken työmarkkinatilanteesta.
 1. Yritykset haluavat sopia työehdoista yrityskohtaisesti.
 Alkon myyjät, lennonjohtajat, Kansallisoopperan henkilökunta, muun muassa heillä on jo nyt yrityskohtaiset työehtosopimukset. Suomen 280 työehtosopimuksesta neljännes on talokohtaisia. Ne on tehty valtakunnallisten työntekijäjärjestöjen eli ammattiliittojen kanssa, ja niitä kutsutaan tesseiksi.
 Metsäteollisuus ry. ei enää tee tessejä ammattiliittojen kanssa, vaan haluaa siirtää neuvottelut yritysten ja henkilöstön välillä käytäviksi. Silloin lopputuloksena ei ole tes vaan uudella tavalla kirjoitettu, lavennettu työsopimus. Metsäjätti UPM:ssä halutaan mennä vieläkin pidemmälle: työehdot pyritään räätälöimään liiketoimintakohtaisesti.
 Muutos on iso ja voi yleistyessään mullistaa sen miten ja kuka suomalaisten työehdoista tulevaisuudessa päättää.
 2. Yrityskohtainen työsopimus on tessiin verrattuna torso.
 Sopimus, jonka yritys tekee työntekijöidensä kanssa ei ole työehtosopimus, se on työsopimus.
 Työehtosopimuksessa eli tessissä työntekijöitä edustaa rekisteröity työntekijöiden yhdistys, esimerkiksi Paperiliitto. Siksi siinä voi sopia vaikkapa loman sijoittumisesta, työajasta tai sunnuntaityöstä toisin kuin laki määrää. Pelkässä työsopimuksessa lakien määräykset sitovat osapuolia huomattavasti tiukemmin.
 Yrityksen kannalta siirtyminen pelkästään omien työntekijöiden kanssa tehtäviin työsopimuksiin muuttaa pelin hengen täysin. Työnantajan paletti joustoihin kaventuu. Parhaillaan käytävissä metsäteollisuuden neuvotteluissa tämä on tullut yllätyksenä usealle firmalle.
 Toisaalta moni näkee, että joustoja ei ole käytetty tähänkään asti, koska ammattiyhdistysliike on ollut jarrumiehenä.
 3. Metsäteollisuuden irtiotto on yritys murtaa nykyinen järjestelmä.
 Ammattiliitoilla on pelissä paljon. Syksyn työmarkkinaneuvottelut voi halutessaan nähdä tämän valtataistelun ensimmäisenä näytöksenä. Metsäteollisuus ry:n lisäksi myös Teknologiateollisuus ry on luopunut työehtosopimustoiminnasta.
 Se tosin perusti elokuussa erillisen yhdistyksen, johon liittymällä yritykset voivat tulla tes-pöytään. Toistaiseksi jäsenyyttä on hakenut 400 alan 1600 yrityksestä. Tällä viikolla osallistumisestaan  ilmoitti verkkoyhtiö Nokia .
 Miksi vientiteollisuuden etujärjestöt sitten irtautuivat työehtosopimuksista vaikka niiden valta ja sopimisen mahdollisuudet kapenivat?
 Siksi, että työnantajan mielestä työehtoihin ei ole tullut tarpeeksi joustoja nykyisessä järjestelmässä, jossa valtakunnallisilla ammattiliitoilla on tes-monopoli.
 Ja vaikka tavoite työehtojen yrityskohtaisesta räätälöinnistä ei vuodessa tai kahdessa edistyisi, työnantajilla on aikaa odottaa.
 4. Se mikä toimi 1970-luvulla, ei toimi enää.
 Kun suomalaista työmarkkinajärjestelmää rakennettiin lauantai oli työpäivä, kaupat kiinni sunnuntaisin, eikä huoltoasemilla myyty olutta.
 Nykyiseen verrattuna elettiin kuin hidastetussa filmissä. Työlainsäädännön tavoitteena oli heikomman, työntekijän, suojelu.
 Voit lukea lisää taustaa tästä jutusta:  Analyysi: Näin rakennettiin suomalainen hyvinvointiyhteiskunta kolmikannalla – onko kaikki nyt menossa päreiksi?
 Koska maailma on muuttunut, myös työehdot olisi päivitettävä 2020-luvulle, ajattelee työnantaja. Esimerkiksi yleiskorotukset, jotka tulevat kaikille kuin manulle illallinen, ovat sen mukaan omiaan tuhoamaan tuottavuutta.
 Ay-liike puolestaan maalaa uhkakuvia kierteestä, jossa työehtosopimuksilla saavutetut edut murenevat, työntekijän suoja ohenee ja halpatyö lisääntyy. Se pelkää, että liipasimella voivat olla lomarahat, palkallinen sairausloma tai alakohtaisesti sovitut, lakia pidemmät vuosilomat.
 5. Samalla palkalla enemmän työtä?
 Teollisuudessa lisät ovat kuuma peruna ja ne muodostavat ison osan työntekijän palkkapussista, paperiteollisuudessa jopa kolmanneksen.
 Lisiä maksetaan paljon myös päivystäville lääkäreille sekä monilla naisvaltaisilla hoiva- ja palvelualoilla, joilla töitä tehdään kellon ympäri.
 Ylen tietojen mukaan metsäteollisuuden neuvotteluissa osapuolia hiertävät esimerkiksi nk. sauna- eli lauantailisät sekä yövuoro- ja palvelusvuosilisät.
 Metsäjätti UPM ei ole vielä aloittanut neuvotteluja työehdoista, mutta on kertonut, ettei tavoittele vuosiansion laskua. Työntekijäpuolen mukaan se voi tarkoittaa vain yhtä asiaa: lisää työntunteja.
 6. Työajan pitäisi joustaa, mutta esteenä on luottamusmieslukko.
 Monet yritykset haluaisivat neuvotella vaikkapa työajasta tai palkankorotuksista suoraan työntekijöiden kanssa ilman pääluottamusmiestä, jonka moni  näkee liiton etäpäätteenä.
 Niin kutsuttu luottamusmieslukko tarkoittaa, ettei asioista voida sopia ilman luottamusmiestä, jota kaikissa yrityksissä ei edes ole.
 Ay-liikkeen mielestä luottamusmieslukon poistaminen tarkoittaisi työnantajan yksipuolista sanelua. Se pelkää, että pahimmassa tapauksessa palkankorotukset menisivät pomojen suosikeille.
 7. Onko käynnissä ideologinen taistelu?
 Ay-liikkeen valta perustuu joukkovoimaan. Mitä tapahtuu solidaarisuudelle, jos kaikilla on erilaiset sopimukset? Halutaanko liitot riisua aseista?
 Kyllä, sanoo työntekijäpuoli.
 Ei, vastaa työnantaja. Sen mielestä kyse on kilpailukyvystä globaaleilla markkinoilla: näin pidetään hyväpalkkaiset työpaikat Suomessa.
 Juttua varten on haastateltu työoikeuden emeritusprofessori Seppo Koskista. Lähteenä on käytetty Työministeriön selvitystä 2021:13 paikallisen sopimisen nykytilasta sekä taustakeskusteluja seuraavien henkilöiden kanssa:
 Tuomas Aarto, Palvelutyönantajat ry:n työmarkkinajohtaja, Riku Aalto, Teollisuusliiton puheenjohtaja, Johanna Havula SOK:n työmarkkinapäällikkö, Jyrki Hollmen Upm:n työmarkkinajohtaja, Antti Jääskeläinen, Upm:n tarralaminaattiliiketoiminnan johtaja, Janne Makkula, Suomen yrittäjien työmarkkinoista vastaava johtaja, Jarkko Ruohoniemi, Teknologiateollisuuden työnantajat ry:n toimitusjohtaja, Annika Rönni-Sällinen, Ammattiliitto Pamin puheenjohtaja, Merru Tuliara, Henkilöstöpalveluyritysten liiton toimitusjohtaja ja Petri Vanhala, Paperiliiton puheenjohtaja.
 Lue lisää:
 Uudenkaupungin autotehdas menestyy, eivätkä hanskat tipu  työajan päättyessä – Näin toimii paikallinen sopiminen teknologia-alalla
 Analyysi: Näin rakennettiin suomalainen hyvinvointiyhteiskunta kolmikannalla – onko kaikki nyt menossa päreiksi?

Työehtoneuvotteluissa väännetään jälleen kättä – liipasimella voivat olla sauna- ja yölisät, tässä 7 huomiota, jotka jokaisen on hyvä tietää


Summary: Teknologiateollisuuden työehtosopimus umpeutuu marraskuun lopussa, mutta neuvotteluja uusista työehdoista ei ole vielä edes aloitettu.

Työntekijöitä edustavan Teollisuusliiton puheenjohtajan  Riku Aallon  mukaan neuvotteluissa ei ole päästy alkuun, koska liitolle ei ole kerrottu kuinka moni yritys olisi lähdössä mukaan ja mitä yrityksiä nämä ovat. Aikaa sopimuksen umpeutumiseen on enää kaksi kuukautta.
 – Tilanne on vielä täysin blanco, hän sanoo.
 Alan yrityksiä edustava Teknologiateollisuus ry. ilmoitti keväällä, että se ei enää tee työehtosopimuksia.
 Elokuussa perustettiin silti erillinen, Teknologiateollisuuden työnantajat ry., jonka kautta yritykset voivat halutessaan lähteä mukaan tes-pöytään.
 Teknologiafirmat voivat siis valita neuvottelevatko ne yrityskohtaiset sopimukset työntekijöiden kanssa vai lähtevätkö mukaan uuteen yhteenliittymään.
 Toistaiseksi vasta noin neljäsosa Teknologiateollisuus ry:n 1600 jäsenyrityksestä on hakenut sisaryhdistyksen jäsenyyttä. Tällä viikolla näin kertoi tekevänsä verkkoyhtiö Nokia.
 Toimitusjohtaja  Jarkko Ruohoniemi  uskoo kuitenkin, että neuvottelupöytään päästään pian.
 – Lokakuussa aloitetaan aivan varmasti, hän sanoo.
 Osa teknologiateollisuuden yrityksistä tavoittelee työehtoneuvotteluissa yrityskohtaisia sopimuksia, samaan tapaan kuin Metsäteollisuus ry:n jäsenyritykset, jotka niinikään ovat ilmoittaneet jättävänsä tes-toiminnan.
 Teollisuusliiton mukaan myöskään yrityskohtaisia neuvotteluja ei ole aloitettu vielä.
 – Hiljaista on ollut. Yksikään yritys ei ole ollut meihin yhteydessä, sanoo Aalto.
 Kukaan ei tiedä mitä tapahtuu joulukuussa
 Työntekijöitä edustavalla Teollisuusliitolla ja Teknologiateollisuuden työnantajat ry:llä on kiistaa myös siitä, mitä tapahtuu ellei sopimukseen päästä ja ajaudutaan sopimuksettomaan tilaan.
 Kiistan ytimessä on kysymys niin sanotusta jälkivaikutuksesta, eli siitä noudatetaanko sopimuskauden päätyttyä 1.12.2021 vanhoja työehtoja vai ei. Työnantajan mukaan jälkivaikutusta ei välttämättä olisi.
 Työntekijät taas lähtevät siitä, että vanhat ehdot säilyvät siihen saakka, kunnes uusi sopimus on saatu aikaan.
 Työoikeuden emeritusprofessori  Seppo Koskisen  mielestä työntekijöiden tulkinta on oikea. Hänen mukaansa työnantaja ei vapaudu velvollisuuksistaan kuin koira veräjästä järjestämällä toimintaansa uudelleen.
 – Työehtosopimuksella on jälkivaikutus. Olisi kummallista, jos sidonnaisuuksista voisi päästä irti perustamalla itselleen seuraajan, sanoo Koskinen.
 Lue lisää :
 Menestyvä digiyritys ei liity perinteiseen sopimusmenettelyyn, vaan sorvaa itse työehtonsa: "Työntekijöillämme on varaa valita työnantajansa"
 Teollisuusliitto syyttää työnantajaa palkkakierroksen hajaannuksesta ja vannoo puolustavansa jäsentensä etua – "Mitään keinoa ei ole suljettu pois"

Teknologiateollisuuden neuvottelut työehdoista junnaavat  – osapuolet ovat eri mieltä jopa siitä mitä tapahtuu, jos sopimusta ei synny


Summary: Pääkaupunkiseudun vieraskielinen väestö on yliedustettuna koronapotilaiden sairaalahoidossa. Osittain se johtunee muita asukkaita alhaisemmasta rokotuskattavuudesta.

Helsingin ja Uudenmaan sairaanhoitopiiri (HUS)

Abdel Kadir Haddouti,  17, on viettämässä perjantai-iltapäivää Espoon keskuksen Entresse-kauppakeskuksessa, kun hän hetken mielijohteesta poikkeaa ottamaan koronarokotuksen.
 – Ei se satu! Luota muhun, sanoo hänen ystävänsä ja tarjoaa kättään tueksi.
 Haddouti astelee kauppakeskuksen kirjaston nurkassa olevan sermin taakse, kaivaa esiin Kela-korttinsa ja riisuu paitansa. Minuuttia myöhemmin hänellä on rokote tuikattuna vasempaan käsivarteen.
 – Tuntuu hyvältä. Oli vähän jännittävää, mutta kyllä kannatti, Haddouti sanoo ensimmäisen rokoteannoksen saatuaan.
 Rokotuskattavuutta yritetään parantaa popup-pisteillä
 Espoossa toisen koronarkotteen oli reilu viikko sitten saanut vain 36 prosenttia vieraskielisistä, kun suomen- ja ruotsinkielisistä 67 prosenttia oli saanut kaksi annosta. Ensimmäisen annoksen osalta vastaavat osuudet olivat vieraskielisillä 54 ja suomen- tai ruotsinkielisillä 83 prosenttia.
 Tartuntatautiyksikön palvelupäällikkö  Laura-Maria Lehtonen  uskoo vieraskielisten alhaisen rokotekattavuuden johtuvan rokotuspisteiden epäonnistuneesta sijoittelusta ja huonosti kohdennetusta viestinnästä.
 Tilannetta yritetään parantaa sijoittamalla popup-rokotuspisteitä alueille, joilla on suhteellisesti paljon vieraskielisiä.
 – Popup-pisteet ovat tuottaneet hyvää tulosta. Olemme tavoittaneet sitä kohderyhmää, mitä haluamme, Lehtonen sanoo.
 – Kun rokotteen ottaminen tehdään mahdollisimman helpoksi, se lisää rokotuskattavuutta, hän lisää.
 Popup-pisteitä on nyt Entressen lisäksi Sellossa, ja uusia on tulossa Kivenlahden asukastalolle, Aalto-yliopistoon, Laurea-ammattikorkeakouluun, Asunnottomien yöhön sekä rakennustyömaille ympäri kaupunkia.
 HS: Helsingissä vieraskieliset ovat rokottautuneet hanakasti
 Pääkaupunkiseudun vieraskielinen väestö on yliedustettuna koronapotilaiden sairaalahoidossa.  Syyskuussa HUSin alueella jopa puolet sairaaloiden koronapotilaista oli muuta kuin suomea tai ruotsia äidinkielenään puhuvia .
 Alhaisempi rokotuskattavuus selittää osan tapauksista, muttei kaikkia. HUSin  Lasse Lehtosen  mukaan taustalla on useita sosioekonomisia syitä eivätkä tapaukset keskity mihinkään yksittäiseen etniseen ryhmään.
 Helsingissä vieraskielinen väestö on rokottautunut huomattavasti Espoota aktiivisemmin.
 Viime viikkoon mennessä Helsingissä ensimmäisistä rokotteista 72 prosenttia oli annettu suomen- tai ruotsinkielisille ja 28 prosenttia vieraskieliselle, kertoo  Helsingin Sanomat .
 – Vieraskielisten osuus oli siis rokotuksissa suurempi kuin heidän osuutensa Helsingin väestöstä, joka on alle 20 prosenttia”, Helsingin terveysasemien johtajalääkäri  Timo Lukkarinen  sanoo lehden haastattelussa.
 Vieraskieliset näyttävät siis Helsingissä ottaneen ensimmäisen rokotusannoksen suomen- ja ruotsinkielisiä hanakammin.
 Lue myös:
 Sairaaloiden koronapotilaista paikoin jopa puolet vieraskielisiä – HUSin Lehtonen: Tutun lääkärin välittämä tieto rokotuksista auttaisi
 Turkulaisella Muhis Azizilla on viranomaisten maahanmuuttajille suunnattuun koronarokoteviestintään kaksi pointtia – selkeys ja strategia
 "Miehisyys lähtee, et saa lapsia, sydän heikkenee" – koronarokotteen disinformaatio jyllää osassa maahanmuuttajayhteisöjä Turussa

Abdel Kadir Haddouti, 17, poikkesi koronapiikille kauppakeskuksessa Espoossa, mutta moni vieraskielinen on jäänyt rokotepisteillä tavoittamatta


Summary: Kerromme päivän uutiset ja puheenaiheet nopeasti.

Palkan lisät ovat yksi työmarkkinasyksyn kuumista perunoista
 Metsä- ja teknologiateollisuudessa aloitellaan työmarkkinakierrosta riitaisissa tunnelmissa. Työnantajapuoli haluaisi mennä kohti yritys- ja liiketoimintakohtaista sopimista. Työntekijäpuoli  pelkää , että liipasimella ovat muun muassa palkan lisät. Työanantajaleiri sanoo tähän, että työehtoja on yksinkertaistettava ja päivitettävä 2020-luvulle.
 Voimakas aurinkomyrsky voi kaataa sähköverkot ja internetin
 Auringosta lähteneet elektronihiukkaset päätyvät Maan ilmakehään ja synnyttävät revontulia. Kuvassa ne loimuavat Scandinavian yllä. ESA / Nasa / Thomas Pesquet
 Aurinkomyrskyt ovat vuosien aikana kaataneet sähköverkkoja eri puolilla pohjoista pallonpuoliskoa. Nyt suomalaistutkijat selvittävät, miten nyky-yhteiskunta voisi varautua  erittäin voimakkaaseen aurinkomyrskyyn . Tällaisia megamyrskyjä koetaan 100–150 vuoden välein. Nyt edellisestä on kulunut 162 vuotta.
 Viro torjuu Valko-Venäjän masinoimaa siirtolaisvirtaa
 Tallinkin matkustajalaivoja Tallinnan satamassa, syyskuu 2020. Heikki Saukkomaa / Lehtikuva
 Tallinnan satamassa tarkastetaan nyt  kaikki Helsinkiin tulevat ajoneuvot ja matkustajat . Latvian vastaisella rajalla partioidaan tehostetusti. Viron ja Venäjän rajalle pystytetään aitaa. Kaikilla toimilla pyritään ottamaan ihmissalakuljettajilta luulot pois. Tilanne kärjistyi keväällä, kun Valko-Venäjä alkoi työntää laittomasti Liettuan rajan yli EU:n alueelle pyrkiviä ihmisiä.
 Räväkkä Outi Heiskanen on tehnyt taiteessaan mitä lystää
 Vuonna 1937 syntynyt Outi Heiskanen on yksi maamme tunnetuimmista taiteilijoista.  Pertti Nisonen / Ateneum
 Outi Heiskasen  tuleva näyttely Ateneumin taidemuseossa sekä tuore elämäkerta  kertovat räväkästä rajojen rikkojasta , mutta myös haavoitetusta naisesta.
 Vuonna 1937 syntynyt taiteilija sairastaa dementiaa ja asuu hoitokodissa Vehmaalla. Muistisairaus on edennyt pitkälle, kertoo Heiskasesta kirjan kirjoittanut ystävä, taidehistorioitsija ja kirjailija  Tuula Karjalainen .
 Suomalaiseen taiteeseen Heiskanen on jättänyt omintakeisen jäljen.
 Etelästä virtaa lämmintä ilmaa
 Ilmatieteen laitos
 Matalapaine lähestyy lännestä, mutta näillä näkymin enimmät sateet jäävät Suomen länsipuolelle. Vettä ja tihkua sataa lähinnä paikoin Lapissa. Pilvipeite repeilee maan etelä- ja keskiosassa, kun etelätuuli voimistuu. Lämmintä ilmaa virtaa etelästä ja lämpötila kohoaa suuressa osassa maata yli 10 asteen.
 Lue lisää säästä  Ylen sääsivuilta .

Herätys: Tiedä tämä syksyn työmarkkinaneuvotteluista, näin varaudut aurinkomyrskyyn, Viro torjuu Valko-Venäjän lähettämiä siirtolaisia


Summary: Kuopion kaupunginteatteri perui valmiin näytelmän ennen sen ensi-iltaa viime keväänä. Asiasta on revennyt riita ohjaajan ja teatterin välille. Ammattiliiton mielestä teattereiden koronatuet eivät ole hyödyttäneet freelancereita.

Helmikuun kolmannen piti olla  Hanna Ojalalle  päivä, jolloin lapsi olisi viimein syntynyt tai pitkään valmisteltu lahja annettu sen vastaanottajalle. Silloin yleisön oli tarkoitus nähdä kirjailija  Eeva Joenpellon  romaaniin perustuva Neito kulkee vetten päällä -näytelmä ensimmäistä kertaa Kuopion kaupunginteatterissa.
 Ensi-iltaa kuitenkin siirrettiin koronarajoitusten vuoksi maaliskuun alkuun. Tuotakin päivämäärää olisi pitänyt siirtää sairaustapauksen vuoksi.
 Kuopion kaupunginteatteri päätyi kuitenkin perumaan Ojalan ohjaaman ja dramatisoiman näytelmän kokonaan ennen kuin sitä ehdittiin esittää yleisölle. Teatteri selitti päätöstä niin koronalla, taloudellisilla seikoilla, aikatauluongelmilla kuin sairastumisilla.
 Hanna Ojalan ja hänen ammattiliittonsa Teatteri- ja mediatyöntekijöiden liiton (Teme) näkökulmasta perustelut ontuvat, ja Kuopion kaupunginteatteri toimi poikkeuksellisella tavalla. Temen juristit ja Ojala ovat valmiita käsittelemään asiaan liittyviä työoikeudellisia kysymyksiä oikeudessa asti.
 Ohjaaja ja dramaturgi Hanna Ojala on tehnyt töitä monille suomalaisille laitosteattereille. Annu Passoja / Yle
 "Uran kannalta tosi iso tappio"
 Neito kulkee vetten päällä -esityksen kohtalo on siinä mielessä poikkeuksellinen, ettei edes teatteritilastoja koostavasta Teatterin Tiedotuskeskus Tinfosta osata mainita täysin vastaavaa tapausta.
 Toisaalta koronan vuoksi lukuisien kotimaisten kantaesitysten ensi-illat siirtyivät. Keväällä 2020 lähes 50 kotimaista kantaesitystä peruttiin, mutta suurin osa niistä sai ensi-iltansa samana syksynä ja osa tänä vuonna.
 Tinfon selvityksen mukaan näistä vielä kymmenen odottaa ensi-iltaansa. Osa sai vain muutamia esityksiä tai ne esitettiin yleisölle striimattuna kuten Kansallisteatterin nuorten teatteri Kantti Anne F. Kenties lähimmäksi Neidon tapausta pääsee Wasa Teaternin Månskensprinsen, jota ehdittiin esittää kerran.
 Yksi kerta, kahdesti, ei yhtään. Onko sillä merkitystä, saako näytelmä muutaman yleisöesityksen vai ei yhtään, varsinkin kun alkuun näytelmää olisi voitu esittää vain parillekymmenelle ihmiselle?
 Etenkin Hanna Ojalalle sillä on. Freelancer tarvitsee julkisen esityksen ja siitä tehdyt kritiikit saadakseen seuraavan työn.
 – Uran kannalta tämä on tosi iso tappio. Minulla jokainen ohjaus on poikinut seuraavan työn. Tämä ei poikinut mitään, Hanna Ojala kertoo.
 Myös asian esillä pitäminen on riski. Teatteri- ja mediatyöntekijöiden liiton hallituksen puheenjohtajana keväällä toiminut  Atro Kahiluoto  huomauttaa, että pienten piirien alalla omia oikeuksiaan puolustava voi leimautua hankalaksi.
 – Vaikka voittaisikin kiistan yhtä taloa vastaan, voi hävitä koko sodan. Saattaa huomata, ettei töitä enää tarjota.
 Kehutun näytelmän lavasteet päätyivät roskiin
 Valmiin näytelmän peruuttaminen ilman yhtäkään esitystä voi Ojalan mukaan herättää ihmisten mielissä ajatuksen, että näytelmässä oli jotakin vikaa.
 Näin ei ollut Neito kulkee vetten päällä -teoksen tapauksessa, sen myöntävät kaikki osapuolet. Näytelmä esitettiin helmikuussa Kuopion kaupunginteatterin omalle väelle ja se sai paljon kehuja.  Myös kaupunginteatterin johtaja sanoi Savon Sanomissa  esityksen olevan korkeatasoinen.
 Silti näytelmää ei esitetty. Kuopion kaupunginteatterin mukaan näytelmän lavasteet olivat liian suuret varastoitavaksi, joten esitystä ei voitu siirtää syksyyn.
 Syksyyn siirtäminen olisi tarkoittanut myös sitä, että muuta ohjelmistoa olisi jouduttu järjestelemään uudestaan. Avoimeksi jää kuitenkin se, miksi Neito kulkee vetten päällä ei esitetty keväällä työryhmän jäsenen sairausloman jälkeen tai miksi sitä ei striimattu.
 – On kestämätön arvovalinta heittää roskakoriin monen ihmisen pieteetillä ja intohimolla useiden kuukausien ajan valmistelema teos. Se on myös ekologisesti arveluttavaa siltä kannalta, että suuret määrät hienoja lavasteita heitetään roskakoriin, Hanna Ojala sanoo.
 Kaupunginteatterin johtaja ei kommentoi
 Kuopion kaupunginteatterin johtaja  Tommi Auvinen  ei halunnut kommentoida keskeneräistä asiaa tässä jutussa Kuopion kaupungin lakimiestiimin suosituksesta.
 Kuopion kaupunginteatterin hallintopäällikkö  Anu Lehto-Korhonen  vastaa kysymyksiin teatterin talouden näkökulmasta.
 Hänen mukaansa taloudellisten syiden lisäksi yksi näytelmän perumiseen johtanut syy oli aikatauluongelmat. Samoja näyttelijöitä oli muissakin näytelmissä, joita piti keväällä harjoitella.
 – Neito kulkee vetten päällä -näytelmän uudelleen lämmittämiseen ei ollut enää keväällä riittävästi aikaa.
 Ojala on eri mieltä. Vielä helmikuussa hänelle ehdotettiin harjoituspäiviä ja uutta ensi-iltaa maaliskuun lopulle. Tästä Lehto-Korhosella ei ole ollut tietoa.
 Hän muistuttaa, että teatterin näkökulmasta kyse on isommasta kokonaisuudesta, jossa jokainen ohjelmistomuutos vaikuttaa muuhun teatterin toimintaan.
 Perumiseen liittyi huonoa onnea
 Lehto-Korhosen mukaan raja tuli vastaan siinä, kuinka paljon aikaa, rahaa ja vaivaa Neito kulkee vetten päällä -tuotantoon käytetään.
 – Kari Heiskasen musikaalia Huomenna minä lähden siirrettiin vuodella eteenpäin, koska sen tuotanto- ja esityskustannukset ovat valtavat ja sen odotetaan saavan 25 000 katsojaa. Koronapandemia huomioiden ei ollut muuta vaihtoehtoa kuin siirtää se.
 Sen sijaan Neito kulkee vetten päällä näytelmän yleisötavoite oli noin 1 500 katsojaa, mikä olisi tuonut lipputuloja 45 000 euroa. Lehto-Korhosen mukaan  Sirpa Kähkösen  Tankkien kesän ehti nähdä vain 1 500 katsojaa ennen kuin pandemia sulki ovet.
 – Silti sitäkään ei ollut mahdollista varastoida, säilöä ja ottaa ohjelmistoon myöhemmin, vaikka yleisön ja teatterin kulttuuripalvelutehtävän näkökulmasta sille olisi ollut kysyntää.
 Lehto-Korhonen painottaa, että perumistapauksessa oli mukana teatterista riippumatonta huonoa tuuria: aluehallintoviraston asettamat yleisörajoitukset ja työryhmän merkittävän jäsenen sairastuminen ensi-illan alla.
 Kuopion kaupunginteatteri on saanut viime ja tänä vuonna koronatukia noin 1,4 miljoonaa euroa. Sami Takkinen / Yle
 Moni teatteri striimasi esityksiään
 Kuopion kaupunginteatteri päätyi siihen, ettei Neito kulkee vetten päällä -teosta myöskään striimata. Kuopion kaupunginteatterin johtaja Tommi Auvinen perusteli tätä Savon Sanomissa sillä, että riittävän ammattimainen tulos olisi vaatinut useita harjoituksia kameroiden edessä.
 Moni teatteri on korona-aikana  päätynyt erilaiseen ratkaisuun. Tinfon tilastojen runsaasta kolmestakymmenestä suuresta ja keskisuuresta teatterista 19 on tehnyt striimauksia, vaikka ne ovat kalliita ja niiden tuotot ovat epävarmoja. Niitä on kuitenkin haluttu tehdä yleisön vuoksi.
 Näytelmiä on esitetty myös pienille yleisöille. Näin tehtiin keväällä esimerkiksi Joensuun kaupunginteatterissa.
 – Meillä oli siihen mahdollisuus koronatukien ansiosta ja pystyimme tekemään sen turvallisesti. Teimme sen niiden vuoksi, jotka korona-aikanakin haluavat teatteriin, Joensuun kaupunginteatterin johtaja  Iiristiina Varilo  sanoo.
 Kuopion kaupunginteatteri on saanut koronatukea viime ja tänä vuonna lähes 1,4 miljoonaa euroa. Kaupunginteatteri teki viime vuonna nollatuloksen. Lipputuloja teatterilta jäi tilinpäätöksen mukaan saamatta noin 700 000 euroa.
 Korona-avustus on Kuopion kaupunginteatterin hallintopäällikön Anu Lehto-Korhosen mukaan mahdollistanut sen, ettei omaa henkilöstöä tarvinnut keväällä lomauttaa. Viime vuonna harjoitus- ja esitystoiminnassa mukana oleva henkilöstö lomautettiin noin kuukaudeksi.
 – Saadut koronatuet eivät tosiasiassa riitä kattamaan koronapandemiasta aiheutuneita lipputulomenetyksiä, Lehto-Korhonen toteaa.
 "Valtion pitäisi periä korona-avustukset takaisin"
 Itsekin teattereita aiemmin johtanut Atro Kahiluoto ei voi ymmärtää, miksi Neito kulkee vetten päällä ei saanut ensi-iltaa.
 – Kevään esitysten perumisesta saadut säästöt ovat käsittämättömän pieniä. Talon omat työntekijät saivat palkan kotona, freelancer-näyttelijöille maksettiin 15 esityksen palkkio eikä ohjaajalle olisi tarvinnut maksaa esityspalkkioita.
 Kahiluodon mukaan korona-aikana paljastui, etteivät teattereille myönnetyt koronatuet hyödytä juurikaan freelancereita. Hänen mielestään laitosteatterin pyhä velvollisuus olisi ollut tukea myös talon ulkopuolista freelanceria.
 – Minusta valtion pitäisi periä Kuopion kaupunginteatterille annetut korona-avustukset takaisin. Se ei ole täyttänyt sitä tehtävää, mitä valtiovallan suunnalta korona-avustuksilta toivottiin, Kahiluoto sanoo.
 Tommi Auvinen on aiemmin sanonut näytelmän budjetin olleen 35 000 euroa. Summa sisältää kuitenkin vain ohjaajan palkkion matkoineen ja majoituksineen, lapsiavustajan palkkion sekä tuotannon rakentamiskustannukset.
 Teatterin kiinteät kulut huomioiden kustannukset ovat huomattavasti suuremmat.
 – Veronmaksajien rahoilla tehdyn työn heittäminen roskakoriin on itsessään törkeä teko veronmaksajia kohtaan, Ojala toteaa.
 Ohjaaja toivoo yhä esitystä
 Ojala on miettinyt myös sitä, olisiko voinut pelastaa näytelmänsä olemalla kuuluisampi, vetoamalla oikeisiin ihmisiin, keksimällä lisää perusteluja – tai olemalla mies.
 – Miesten ohjaukset siirrettiin. Vaikka se ei olisi tarkoituksellista, se kertoo kuitenkin jotakin, että Kuopiossa on nyt seitsemän miesohjaajan suora, Ojala sanoo.
 Kuopion kaupunginteatterin johtaja Tommi Auvinen kiistää Savon Sanomissa jyrkästi, että kyse olisi sukupuolittuneesta valinnasta.
 Ojala toivoo edelleen, että Neito kulkee vetten päällä esitettäisiin Kuopiossa.
 – Se on ainoa asia, mitä haluan. Työryhmä valmisteli itseään säästelemättä teoksen yleisöä varten ja yleisö ansaitsee sen nähdä.
 Yle on nähnyt Hanna Ojalan ja Kuopion kaupunginteatterin välisiä sähköpostiviestejä sekä näytelmän tuotantoon liittyviä dokumentteja. Yle on myös keskustellut muutamien näytelmän työryhmän jäsenten kanssa taustatiedon hankkimiseksi.
 Lue myös:
 Tapahtuma-alalla odotetaan patoutuneen kysynnän purkautuvan, kun koronarajoitukset poistuvat – avin päätös näkyy jo lipunmyynnissä

Teattereiden koronarahat eivät valuneet freelancereille asti – Kuopion kaupunginteatteri perui valmiin näytelmän, asia päätymässä käräjille


Summary: Tampere kasvaa korkeutta, ja tulevaisuudessa asutaan ja viihdytään yhä ylempänä. Yle Tampere juhlistaa armaan kotikaupunkinsa syntymäpäiväviikonloppua kiipeämällä ja liitämällä sinne, mistä Tamperetta harvemmin pääsee ihailemaan.

Miltä maisema näyttää uuden Areenan katolta, 17-kerroksisen opiskelijatalon kattoterassilta tai Finlaysonin Kuusvooninkisen tornista katsottuna? Tampereen päivän suorassa lähetyksessä juhlittiin 242-vuotiasta kaupunkia arjen yläpuolella. Pääsemme myös muun muassa kapuamaan Pispalan haulitorniin ja varjoliitämään Tampereen taivaalla.
 Koko lähetys löytyy  Yle Areenasta . Kaupungin korkeille paikoille johdattelevat Yle Tampereen toimittajat  Kirsi Matson-Mäkelä ,  Antti Palomaa  ja  Anna Sirén .

 Tulevaisuuden Tampere kasvaa ylöspäin, vaikka vielä 1980-luvulla arvelutti
 Kun 63-metrinen ja 18-kerroksinen hotelli Ilves valmistui Tammerkosken partaalle vuonna 1986, se pisti silmään matalasta maisemasta. Tamperelaisten silmä ei aluksi meinannut millään tottua tähän entisen verkatehtaan paikalla törröttävään maailmanluokan ihmeeseen.
 Huiman korkea hotelli kiinnosti kautta maan. Lokakuussa 1985 Helsingin Sanomat kirjoitti “ Mansen majakasta ”, joka kiistatta oli Tampereen kohauttavin uutuus,  “vaikka osa kaupunkilaisista vieroksuukin pilvenpiirtäjämäistä rakennusta” .
 Nykyään Ilves näyttää vaatimattomalta ja korkean rakentamisen vieroksujat ovat saaneet uutta ihmeteltävää. Tampere on tällä vuosituhannella kasvanut reippaasti korkeutta ja seurannut näin maailmanlaajuisia trendejä.
 Suuren maailman satojen metrien korkuisiin rakennuksiin verrattuna meillä rakennetaan vaatimattomasti, mutta kotimaan mittapuulla tamperelaisissa taloissa alkaa olla kunnolla kerroksia.
 Korkeat talot ovat tulleet jäädäkseen. Tampereen kaavoitusta ohjaavat muun muassa keskustan täydennysrakentaminen ja joukkoliikenne, ja ylöspäin on luonteva kasvusuunta. Asmo Raimoaho / Yle
 Nyt pilviä hipovat hotellien lisäksi myös asuintalojen katot, eivätkä hulppeimmat näkymät ole ainoastaan kovapalkkaisten omistusasujien oikeus. Jopa opiskelijat pääsevät komeiden keskusta- ja järvinäköalojen äärelle korkeimmillaan 17-kerroksisessa tornissa.
 Kaupungin siluetti on muuttunut, ja tulevaisuuteenkin on suuria suunnitelmia. Esimerkiksi rautatieaseman seutu tulee kasvamaan joka suuntaan sitä mukaa kun  radan päälle rakennetaan lisää kantta  ja korkeita rakennuksia.
 Kannen päälle rakentuvat kaupungin korkeimmat tornitalot, jotka kohoavat jopa sataan metriin. Niiden juurelle valmistuu Tampereen areena joulukuussa. Se on jatkossa tamperelaisten liigajoukkueiden, Ilveksen ja Tapparan, kotihalli. Siellä pelataan myös MM-jääkiekkoa vuonna 2022. Vision alueesta on luonut maailmankuulu arkkitehti  Daniel Libeskind .

 Amuri ja Andromeda samasta tornista
 Tampereen syntymäpäivän kunniaksi kysyimme yleisöltä, mistä löytyy kaupungin komein näköalapaikka ja minkä maiseman kaupunkilaiset toivoisivat näkevänsä juhlapäivän lähetyksessä. Perinteiset Näsinneula ja Pyynikin näkötorni saivat useita mainintoja, samoin Pispalan "pyykkimettä", josta aukeaa kuuluisa näkymä Pyhäjärven yli ilta-auringon suuntaan.
 Lähetykseen päätyi kuitenkin paikka, josta näkee pitemmälle kuin mistään muualta: kaupungin kattojen lisäksi Kaupin tähtitornista aukeaa näköala suoraan maailmankaikkeuteen.
 Kaupin tähtitornia ehdottanut  Pekka Rautajoki  on pitkän linjan tähtiharrastaja. Tornin kattotasanteelta hän katselee erityisen mielellään pohjoiseen, missä voi nähdä revontulia tanssimassa Näsijärven yllä.

 Millaista Tamperetta rakennetaan juuri nyt? Katso koko lähetys tästä:

Millaista Tamperetta rakennetaan juuri nyt? Kiipesimme kaupungin kattojen ylle – katso huimat maisemat varjoliidon kyydistä


Summary: Korona on vaikuttanut vain vähän kirkon Palvelevan puhelimen toimintaan. Soittajat ovat halunneet jopa vältellä puheluissaan koronaa. Puheluiden määrä on pysynyt samana kuin aiempina vuosina.

Evankelisluterilaisen kirkon Palvelevan puhelimen tarve on suuri. Koko maassa Palvelevaan puhelimeen tuli viime vuonna miltei 100 000 puhelua.
 Puheluiden määrä on pysynyt korona-aikana samana kuin aiemmin.
 Palvelevan puhelimen toiminnanjohtajat eri puolilla Suomea ovat sitä mieltä, että korona on vaikuttanut vain vähän toimintaan.
 – Meille soittavat ovat monet ikäihmisiä tai muuten aikuisia, joten ehkä he ovat tottuneet kestämään elämässään monenlaisia asioita jo ennen koronaa, pohtii Porissa toiminnasta vastaava diakoniatyöntekijä  Heli Lukka  Porin seurakuntayhtymästä.
 Toisinaan korona on kuulunut puheissa päinvastaisesti kuin olisi voinut ehkä arvata.
 – Joskus joku soittaja on todennut, että siitä koronasta ei sitten puhuta sanaakaan.
 Vakioaiheita yksinäisyys ja vanhuus
 Palvelevan puhelimen puheluiden vakioaiheita ovat yksinäisyys, sairaudet, vanhuus ja kykenemättömyys toimia tietyissä tilanteissa.
 – Esimerkiksi moni mielenterveyskuntoutuja on kokenut tämän hyväksi paikaksi soittaa ja keskustella päivystäjän kanssa. Tähän vaikuttaa varmasti se, että kirkon Palveleva puhelin on matalan kynnyksen paikka, kertoo useita vuosikymmeniä puhelimeen Porissa vastannut vapaaehtoistyöntekijä.
 Vastaajat eivät kerro nimiään soittajille eivätkä julkisuuteen.
 – Kyllä minulla sellainen käsitys on, että meitä tarvitaan, vaikka vastaavanlaisia puhelinpalveluita on tullut paljon muitakin. Se, että tämä on Kirkon palveleva puhelin, saattaa joitakin mietityttää. Että soittaako tänne vai jonnekin muualle,
 Vuodesta 1964 toimineen Palvelevan puhelimen päivystäjät ovat pääosin anonyymejä vapaaehtoisia.
 Päivystäjän tehtävässä tärkeintä on olla kiinnostunut toisen ihmisen asioista.
 Nykyään tekniikka mahdollistaa myös kotona päivystämisen. Toisaalta osa vanhemmista vapaaehtoisista vastaajista on jättäytynyt pois tekniikan kehittymisen vuoksi: pelkkä puhelin ei enää riitä, vaan vastaajilla on käytössä tietokone ja kuulokkeet.
 Porissa Palvevan puhelimen toimintaa johtaa diakoniatyöntekijä Heli Lukka.  Lauri Koivisto / Yle
 Palveleva puhelin päivystää joka päivä iltakuudesta puoleenyöhön. Palvelevalla puhelimella on koko maassa sama numero: 0400 221 180. Numeroon vastataan eri puolilla maata.

Kirkon Palvelevassa puhelimessa halutaan puhua muusta kuin koronasta: "Moni mielenterveyskuntoutuja kokee tämän matalan kynnyksen paikaksi"


Summary: Perheen vaikeuksiin kannattaa puuttua ennen kuin ne alkavat nakertaa vanhempien voimia. Arjen kesyttäjät kertovat, miten lapsi saadaan rauhoittumaan ja tekemään aamutoimet pienten konstien avulla.

Hämeenlinnassa Uppsala-talon kellari on kuin karkkikauppa: hyllyille on kasattu erilaisia laminoituja hahmoja, muotoja ja kuvia, joiden on tarkoitus olla lapsista houkuttelevia. Lapsia ei silti kutsuta tähän huoneeseen.
 Huone on Arjen kesyttäjien tila. Sieltä löytyvät materiaalit kehitti kaksi kasvatusalan ammattilaista, varhaiserityiskasvatuksen varhaisen tuen valmentaja  Anne Hannukkala  ja oppilashuollon neuropsykiatrinen valmentaja  Suvi Will .
 Kuvien joukosta löytyy apua, kun hammaspesu ei suju, jos kaupassa käynti lapsen kanssa takkuaa tai kouluunlähtö aiheuttaa kiukkua.
 Hannukkala ja Will saivat ajatuksen Arjen kesyttäjistä harmitellessaan, että ammattilaisten materiaalit ja vinkit eivät saavuta vanhempia. He olivat varmoja, että vinkeistä hyötyisivät myös perheet, joilla ei ole suuria vaikeuksia arjessaan.
 Nyt vinkit löytyvät  verkkosivuilta , ja kuka tahansa hämeenlinnalainen vanhempi voi varata ajan saadakseen apua pulmiinsa.

 Ammattilaisten keräämät vinkit on tarkoitettu vanhemmille, joilla on vielä voimia kokeilla uusia keinoja. Parhaimmillaan haasteisiin puututaan kotona jo ennen kuin niistä tulee kuormittavia ongelmia.
 – Kun apua haetaan ajoissa, vanhemmilla on voimavaroja puuttua asioihin positiivisella otteella eikä rangaistusmetodilla. Kun jostain asiasta on jo tullut ongelma, aikuisen voi olla vaikea muuttaa käytöstään niin, että huomisesta alkaen kehun lastani enkä moiti, Will selittää.
 Kokosimme juttuun viisi lapsiarjen solmukohtaa, joihin Anne Hannukkalalla ja Suvi Willillä on ratkaisut.
 1. Kun pitäisi lähteä, ja lapsi tekee kaikkea muuta
 Lähtöavustin on ympyrä, johon on koottu toimet, mitä lapsen täytyy tehdä ennen kuin lähtö onnistuu. Tehtyään tehtävän lapsi saa siirtää nuolta eteenpäin ja katsoa aikuisen kanssa kuvasta seuraavan tehtävän.
 Avustin konkretisoi lapselle, mitä vaiheita lähtöön kuuluu, ja missä järjestyksessä ne tehdään. Ei ole mitään järkeä ensin pukea ja sitten käydä vessassa.
 Will kehottaa pakkaamaan lähtöavustimen mukaan käsilaukkuun, jotta lähtö onnistuu niin mummolassa kuin päiväkodissakin. Ville Välimäki / Yle
 Lapsen on helpompi ymmärtää tehtävät avustimessa olevien kuvien avulla. Ohjeisiin voi palata katsomalla kuvaa uudestaan. Se ei ole mahdollista puhutuissa ohjeissa.
 Lisäksi avustin selkiyttää vanhemmalle, mitä hän haluaa lapselta. Kuva myös sitoo lapsen ja aikuisen vuorovaikutustilanteeseen.
 – Aikuiset puhuvat hirveän paljon. Pienet lapset eivät ymmärrä ohjausta, kun puhetta tulee tulvimalla. Lapselle saatetaan puhua selin, ja ohjeissa ei aina ohjata lainkaan. Esimerkiksi sanotaan vain, että äkkiä iltatoimiin, Will kertoo.
 2. Kun lapsi kiukkuaa, vanhemmankin korvista nousee savua
 Pettymys tai ärsytys voi saada lapsen räjähtämään, koska hän vasta opettelee säätelemään tunteitaan. Kun vaatteiden pukeminen muuttuu kiukkukohtaukseksi, aikuisenkin voi olla vaikea pysyä tyynenä.
 – Jos lapsi on kiukkuinen, todennäköisesti aikuinenkin on. Vanhempi voi mennä liskoaivotilaan, eikä muista, miten tilanteesta pääsee pois. Lohikäärmeen avulla hän muistaa sen, Hannukkala sanoo.
 Hengitysharjoitus auttaa myös aikuista rauhoittumaan. Ville Välimäki / Yle
 Harjoituksessa vanhempi ottaa esiin laminoidun kuvan tulivuoresta, jonka rinteillä on viisi lohikäärmettä. Ajatuksena on hallita tunnetta kehollisen toiminnan avulla.
 Aina kun lapsi hengittää nenän kautta sisään ja puhaltaa suun kautta ilmaa hitaasti ulos, hän saa siirtää yhden lohikäärmeen alas vuorelta. Usein lapsen harmitus katoaa viiden hengityksen aikana ja aikuisenkin pulssi tasaantuu. Silloin pukemisen voi aloittaa alusta rauhoittuneena.
 3. Kun aamu menee haahuiluksi ja riitelyksi
 Prinsessan aamutoimessa laminoidulle paperille on koottu kuviksi kaikki aamupuuhat. Kun lapsi on tehnyt puuhan, hän saa peittää sen mieleisellään kuvalla.
 Sanallisesti annettu lista aamutoimista voi tuntua lapsesta loputtoman pitkältä ja vaikealta hahmottaa. Tehtävien esittäminen kuvin havainnollistaa miten urakka pienenee.
 Prinsessan aamutoimet on hyvä keino kannustaa perheen omia prinsessoja. Materiaaleja on erilaisia, jotta niissä olevat kuvat olisivat lapsen mieleen. Prinsessojen sijaan teemana voi olla muun muassa eläimet, avaruus tai keijut. Ville Välimäki / Yle
 Lasta voi motivoida myös esimerkiksi keräämällä tarroja: kun aamutoimet sujuvat hyvin, lapsi saa yhden tarran. Lapsen kanssa sovitaan, että hän saa palkinnon, kun hän on kerännyt tietyn määrän tarroja.
 Vanhemmasta voi tuntua huonolta tavalta palkita lapsi tavallisista arjen asioista. Tuleeko hänestä hemmoteltu kakara, joka ei tee mitään ilman palkintoa? Palkinto on kuitenkin hyvä keino motivoida lasta harjoittelemaan vaikeaa asiaa.
 – Haastavasta tilanteesta halutaan päästä ylitse. Pieni lapsi ei jaksa harjoitella epämiellyttävää asiaa ilman palkintoa, Will vastaa.
 Palkinnon ei tarvitse olla suuri. Se voi olla myös tekemistä, esimerkiksi lempikirjan lukeminen tai vaikkapa puistossa käynti.
 Tärkeää on sopia lapsen kanssa etukäteen, kuinka kauan tarroja kerätään. Kun tarroja on kerätty esimerkiksi kymmenen, voidaan todeta, että nyt perhe osaa asian.
 4. Kun lapsi ei halua syödä uusia makuja
 Jos ruuat eivät kelpaa, lapselle voidaan esitellä ruokarekka. Tehtävään kuuluu täyttää rekka maistamalla erilaisia ruoka-aineita. Kun lapsi on maistanut ruokaa, hän saa lastata kyytiin ruokakuvan.
 Ruokarekka houkuttelee nirson lapsen kokeilemaan uusia makuja. Jos maistaminen on haastavaa, koko perhe voi yhdistää voimansa saadakseen rekan lastattua täyteen. Ville Välimäki / Yle
 Ennen aloittamista lapsen kanssa sovitaan palkinto rekan täyttämisestä. Autoa ei tarvitse lastata kerralla, vaan urakka tehdään loppuun pikku hiljaa, esimerkiksi viikonlopun aikana.
 Kokeiltavien ruoka-aineiden joukkoon on tärkeää valita myös lapselle helppoja makuja, jotta hän saa kokea onnistuvansa.
 5. Kun kaupassakäynti on painajainen
 Kaupassakäyntiin voidaan valmistautua kertomalla tarina. Hannukkala ja Will ovat valmistaneet pienen kirjasen, joka kertoo lapselle, kuinka kaupassa ollaan.
 – Siinä on onnellinen loppu, Hannukkala kuvailee.
 Kauppareissulla lapsen voi osallistaa kauppa-apurin avulla. Siinä lapselle annetaan kolme ruoka-ainetta, jotka hän saa siirtää kuvassa olevaan ostoskärryyn, kun ne on kerätty kaupan hyllyiltä. Näin lapsi saa tunteen, että hänelläkin on tärkeä tehtävä.
 Lapselle voi olla turhauttavaa istua koko kauppareissun kärryissä. Kauppa-apuri saa lapsen tuntemaan itsensä tärkeäksi osaksi käyntiä. Ville Välimäki / Yle
 Isommille lapsille voi antaa kuvat ostoksista, jotka hän itse kerää ostoskärryyn.
 Kauppa-apurin on tarkoitus ottaa lapsi osaksi ostosreissua.
 – Hänellä on tärkeä tehtävä, eikä hän ole ulkopuolinen. Joskus lapsi ulkoistetaan tilanteesta antamalla hänelle kännykkä. Silloin hän ei opi tilanteesta mitään, Hannukka kertoo.

Kun lapsi kiukkuaa, aikuinen voi mennä liskoaivotilaan – ammattilaiset kehittivät avun lapsiarjen umpikujiin


Summary: Etenkin naisen raiskaamaa miestä voidaan vähätellä, mutta myös miesten välisiin raiskauksiin liittyy syviä ennakkoluuloja ja pelkoja. Ne estävät miehiä hakemasta apua.

Juhani  oli 16-vuotias, kun hän sai tekstiviestin, joka muutti hänen elämänsä kulkua. Tekstari tuli hänen koulututultaan, toiselta 16-vuotiaalta pojalta. Tämä pyysi Juhania tulemaan ulos.
 Moni koulussa esitti olevansa Juhanin kaveri, mutta häntä koulukiusattiin rankasti. Tällä kertaa Juhani kuitenkin oletti, että tuttu oli lähettänyt tekstiviestin hänelle hyvin aikein.
 Hänet houkuteltiin kodin lähellä olevaan metsikköön. Siellä koulukaveri pakotti Juhanin seksiin.
 Juhani on nyt 27-vuotias. Nimi on muutettu ja pieni eteläsuomalainen kotipaikkakunta jätetty nimeämättä. Asia on yhä niin arkaluontoinen, ettei hän halua tulla tunnistetuksi. Miesten seksuaaliväkivaltaa koskevien ennakkoluulojen takia Juhani kuitenkin haluaa puhua asiasta.
 Tekijä oli Juhanin muistin mukaan humalassa. Muistot ovat osittain hataria: traumaattinen tapahtuma on aiheuttanut sen, ettei Juhani muista edes tekijän henkilöllisyyttä kunnolla.
 Juhani kulki neurologisen sairauden takia jo kouluaikana kyynärsauvan kanssa. Kun hänet raiskattiin, hän lamaantui tyystin eikä uskaltanut tehdä mitään.
 Kesti kymmenisen vuotta ennen kuin Juhani kertoi asiasta edes vanhemmilleen. Silloinkaan hän ei kyennyt puhumaan.
 – En pystynyt saamaan sanoja suustani, että näin on käynyt, Juhani kertoo.
 Niinpä hän kertoi asiasta kirjoittamalla.
 Juhani toivoisi, ettei miesten kokemia kärsimyksiä käytettäisi vasta-argumenttina naisten tasa-arvotyön lyttäämiseen.  Janne Nykänen /  Yle
 Juhanin kokemus tuntuu noudattavan yleistä kaavaa. Kun mies raiskataan, kestää vuosia ennen kuin hän uskaltautuu kertomaan asiasta kenellekään. Tämän ovat havainneet ilmiön kanssa työskentelevät asiantuntijat Loisto Setlementin Poikien Talossa Helsingistä, Raiskauskriisikeskus Tukinaisessa ja seksuaaliväkivallan uhrien Seri-tukikeskuksessa Helsingissä.
 Valtaosassa tapauksista miehen raiskaa toinen mies. Otetaan esimerkiksi tilastokeskuksen 16–29-vuotiaiden miesten raiskausuhritilastot; tuossa ikähaarukassa Juhanikin on. Mies on sekä uhri että tekijä yli puolessa näistä tapauksista. Kaikki tapaukset eivät näy numeroissa – jos uhreilla kestää vuosia kertoa asiasta, voi olla, ettei raiskaus päädy tilastoihin.
 Niin kävi Juhanin kohdalla. Hän ei koskaan tehnyt tapauksesta rikosilmoitusta, eikä päätynyt minnekään viralliseen lukuarvioon.
 Numerot yksistään tuntuvat muutenkin olevan heikko todistaja tässä aiheessa.
 Tilastokeskuksen luvuissa 16–29-vuotiaisiin miehiin kohdistuvat raiskaukset lasketaan kymmenissä tapauksissa, naisten vastaavat luvut sadoissa. Helsingin Poikien Talon seksuaaliväkivaltatyön vastaava työntekijä  Tommi P. Pesonen  kertoo kohdanneensa joinakin vuosina jopa 50 miesasiakasta: määrät tuntuvat olevan kasvussa. Poikien Talojen toiminta on suunnattu 10–29-vuotiaille.
 Raiskauskriisikeskus Tukinaisen kriisityön kehittämispäällikkö  Heli Heinjoki  kertoo, että heille ohjautuu vuosittain muutamia miesasiakkaita. Seri-tukikeskukset tarjoavat apua, kun raiskauksesta on kulunut korkeintaan kuukausi. Helsingin Seri-tukikeskus on vastaanottanut neljän ja puolen vuoden aikana keskimäärin 15 tällaista asiakasta vuosittain.
 – Emme usko, että se vastaa todellisuutta, sanoo Serin psykologi, kouluttajapsykoterapeutti  Pertti Hakkarainen .
 Miksi?
 "Kyllä minä pärjään"
 Asiantuntijat vahvistavat toistensa tulkinnat: miehiin kohdistuvassa seksuaaliväkivallassa on raskas miehen mallin taakka, joka estää monia puhumasta.
 – Yksi vanhakantainen käsitys maskuliinisesta seksuaalisuudesta on, että mies tai poika on aina metsästäjä, saalistaja, toimija. Muut ovat kohteita, Pesonen kertoo.
 Kun mies sitten joutuu seksuaaliväkivallan kohteeksi, voi helposti käydä, että oma miehisyys kiistetään: en olekaan riittävän maskuliininen, miehekäs, mies, poika. Häpeä ja syyllisyys elävät vahvana.
 – Vanhakantaiset ajatukset eivät välttämättä näy nuoren miehen elämässä tai toiminnassa mitenkään tänään. Kun hän huomenna joutuu raiskatuksi, ikiaikaiset myyttiset käsitykset ponkaisevat jostain nuoren miehen mieleen.
 Pesonen kertoo, että 13–14-vuotiaiden parissa kisaillaan yhä siitä, miten toisen maskuliinisuus saadaan kiistettyä. Homottelua käytetään haukkumasanana, vaikka homous itsessään olisikin nuorelle neutraali asia.
 – Oma tila pitää yhä raivata kyynärpäillä ja puolustaa omaa paikkaansa.
 Myös pelko homoudesta on yhä läsnä. Pesosen mukaan se ei riipu raiskauksen kokeneen seksuaalisesta suuntautumisesta: ympäristömme tuottaa vaikutelman, jossa rikos on pahempi, jos tekijä ja uhri ovat samaa sukupuolta.
 – Jos mies raiskaa miehen, mies menee jotenkin pilalle. Kun raiskaaja on nainen, sehän on vain kokemus miehelle, vihkiminen seksuaalisuuteen, Pesonen kiteyttää ennakkoluuloja.
 Kaikki samaa sukupuolta olevien välinen seksuaaliväkivalta ei siis liity seksuaaliseen suuntautumiseen; esimerkiksi Juhanin raiskasi toinen mies, mutta Juhani itse identifioituu heteroksi.
 Tommi P. Pesonen on tehnyt seksuaaliväkivaltatyötä yhdeksän vuotta. Miesten ja poikien asiakasmäärät ovat tuona aikana kasvaneet.  Antti Haanpää / Yle
 Seri-keskuksen psykologi Pertti Hakkaraisen vaikutelma on, että miehet kokevat uhriksi joutumisen naisia vaikeammaksi. Hänen kohtaamistaan miespuolisista uhreista pieni osa ottaa edes vastaan keskusteluapua. Silloinkin käyntimäärät ovat vähäisiä.
 – On hyvin voimakas eetos siitä, että kyllä minä pärjään, Hakkarainen toteaa.
 Hän kertoo, ettei osa miesasiakkaista edes löydä Seri-keskuksen tuen piiriin. Näppituntuma työntekijöiden kesken on, että miehissä ja nuorissa asiakkaissa on yksi yhtäläisyys: asia pyritään työntämään pois mielestä pitämällä elämä kiireisenä, lisäämällä työntekoa ja päihteitä.
 Miksi miehet turvautuvat tähän yhdistelmään?
 – Onko kyse siitä, että he ylipäätään toimivat näin kaikessa? Vai siitä, mitä itse epäilen: seksuaalinen väkivalta on miehisen kulttuurin erityisen vaikea alue, Hakkarainen pohtii.
 Hän muistuttaa, että seksuaaliväkivalta on vaikeaa kaikille sukupuolille. Hän ei halua vähätellä naisten kokemaa kärsimystä: pikemminkin Hakkarainen toivoisi, että miehet ottaisivat naisilta mallia avun hakemisessa.
 "Tämä aihe on sabotoitu"
 Juhanikin toteaa, että miehisyyden rajoittuneet mallit estävät puhumasta seksuaaliväkivallasta. Hän mainitsee kuulleensa ajatuksesta, jonka mukaan miesuhrin pelätään muuttuvan väkivallan tekijäksi itsekin, kostaakseen kokemuksensa. Lisäksi hän kertoo pitävänsä vastenmielisenä sitä, kuinka miesten kokema kärsimys on otettu lyömäaseeksi naisten tasa-arvoliikettä ja feminismiä vastaan.
 – Tämä aihe on sabotoitu, hän toteaa.
 Entäs miehet? -argumentin lyöminen pöytään puistattaa Juhania. Kun sanaparia on käytetty feministien kritisoimiseen, ei asiallinenkaan miesten kokema kärsimys mene enää keskustelussa perille. Juhani pelkää, että tulee luetuksi samaan feministejä kritisoivaan joukkoon silloinkin, kun haluaisi omista syistään ja asiallisesti tuoda esiin miesten kokemaa kärsimystä.
 Juhani on sittemmin hakenut ja saanut apua tilanteeseensa. Juhanilla on kokemustensa pohjalta toiveita. Hartain niistä on, että olipa uhrin sukupuoli mikä tahansa, hän saisi asiallista, tasa-arvoista apua. Juhani haluaisi myös, että uhrin sukupuoleen tuijottaminen loppuisi.
 – Pääsisi eroon siitä, että olisin miespuolinen uhri tai selviytyjä, vaan selviytyjä.
 Jos olet kokenut seksuaaliväkivaltaa, voit saada apua lukuisista eri paikoista. Ympäri Suomea yliopistosairaaloissa on Seri-keskuksia, joihin voi ottaa yhteyttä, jos raiskauksesta on alle kuukausi aikaa. Raiskauskriisikeskus Tukinainen, Tyttöjen ja Poikien talot eri paikkakunnilla ja  monet kriisipuhelimet  palvelevat myös.

Kun Juhani raiskattiin 16-vuotiaana, hän vaikeni vuosiksi – seksuaaliväkivaltaa kokenut mies voi pelätä homoutta, mieheyden menetystä ja uhrina olemista