Summary: Joukko eurooppalaisia medioita julkaisi videoita siirtolaisten kaltoinkohtelusta.

Kansainväliset organisaatiot ja sopimukset

– Ihmisoikeuksia on kunnioitettava samalla, kun Euroopan unioni suojelee ulkorajaansa, sanoo sisäministeri  Maria Ohisalo  (vihr.). Tällä viikolla julkisuuteen on kuitenkin noussut jälleen uusia tietoja ihmisten jopa väkivaltaisista poistyönnöistä EU:n ulkorajoilla.
 Joukko eurooppalaisia medioita julkaisi videoita, joissa näkyy muun muassa kuinka kommandopipoinen mies hakkaa pampulla siirtolaisia. Kyseisen videon kerrotaan olevan kuvattu Kroatian ja Bosnian ja Hertsegovinan rajalla.
 Toimittajaryhmä paljasti EU:n ulkorajoilla toimivat salaiset yksiköt, jotka käännyttävät siirtolaisia väkivaltaisesti – maksajina toimivat EU:n kansalaiset
 Vastaavia tapauksia on tullut esiin aiemminkin. Ohisalo kertoo, että tuoreet tapaukset nousivat keskusteluun sisäministerien kokouksessa Luxemburgissa perjantaina.
 Ohisalon mukaan on tärkeää, että nyt julkisuuteen tuodut epäilyt kansainvälisen oikeuden rikkomisesta selvitetään kunnolla.
 Samaa on vaatinut EU:n sisäasiainkomissaari  Ylva Johansson .
 – Osa näistä raporteista on shokeeraavia ja olen erittäin huolissani, Johansson sanoi torstaina uutistoimisto AFP:n mukaan.
 Osa jäsenmaista vaatii EU-tukea rajaesteisiin
 Sisäministerien kokouksessa keskusteltiin perjantaina laajemminkin muuttoliikkeestä ja turvallisuushaasteista EU:n ulkorajoilla. Esillä oli muun muassa tilanne Valko-Venäjän vastaisilla rajoilla.
 Valko-Venäjä ryhtyi kesällä luomaan painetta Liettuan, Latvian ja Puolan vastaisille rajoilleen usuttamalla ihmisiä pyrkimään kohti EU:ta. EU on tuominnut siirtolaisten käyttämisen painostuskeinona ja kutsunut Valko-Venäjän toimia hybridihyökkäykseksi.
 Osa jäsenmaista on vaatinut, että EU alkaisi rahoittaa aitojen tai muiden fyysisten esteiden rakentamista EU:n ulkorajoille.
 Ohisalo toteaa, että osa jäsenmaista rakentaa jo nyt aitoja, koska jokaisella valtiolla on omat rajavalvontajärjestelmänsä.
 Ohisalo arvioi, että rajaesteiden rakentaminen EU-tuella ei tule saamaan riittävää kannatusta.
 – En usko, että sellaista on näköpiirissä. En usko, että sellainen (ehdotus) komissiolta välttämättä läpi menisi.

Eurooppaan pyrkiviä ihmisiä on mediatietojen mukaan kohdeltu väkivaltaisesti – sisäministeri Ohisalo haluaa, että epäilyt selvitetään huolella


Summary: Lappeenrannan kaupunki on antanut ulkoilijoiden käyttöön soutuveneitä, joilla voi ylittää Pappilansalmen käytännössä ilmaiseksi. Jalkaisin ja pyörällä liikkuville avautuu uudenlaisia ulkoilureittejä.

Kolme soutuvenettä odottaa ulkoilijoita Lappeenrannan Pappilansalmessa.
 Aikoinaan tästä kulki lossi, mutta nyt lossista muistuttavat enää vanhat laiturit ja punakeltaiset puomit.
 Lossiranta hiljeni, kun tv-sarja Sorjosestakin tuttu  Luukkaansalmen silta  reilut 30 vuotta sitten valmistui.
 Pappilansalmen voi kuitenkin ylittää lihasvoimin: Lappeenrannan kaupunki on tuonut salmeen soutuveneitä henkilölosseiksi.
 Veneitä saa käyttää salmen ylittämiseen, mutta esimerkiksi kalareissulle niillä ei ole asiaa.
 Airot lukkojen takana
 Lokakuisena arkiaamuna soutuveneistä kaksi on vedetty Pienen Lamposaaren rantaan ja yksi salmen toiselle puolelle Pappilanniemeen. Entä jos kaikki veneet olisivat toisella rannalla?
 – Sitten meille tulisi kävelyreissu. Mutta kun olen käynyt täällä, joka kerta kummallakin puolella on ollut joku vene. Aika hyvin ne ovat jakautuneet, metsäasiantuntija  Reetta Valkonen  Lappeenrannan kaupungilta kertoo.
 Kummallakin rannalla on venepaikkojen lisäksi kontti. Siellä säilytetään lukkojen takana airoja, pelastusliivejä, äyskäreitä sekä veneen tulppaa, johon on kiinnitetty myös veneen avaimet.
 Ohje henkilölossin lainaamiseen löytyy kontin kyljestä ja kaupungin verkkosivuilta. Ilkivallan mahdollisuuksia vähentää se, että varaajan yhteystiedot tulevat kaupungin tietoon eikä lossirantaan pääse autolla. Ville Toijonen / Yle
 Kontti avataan koodilla, jonka saa, kun kirjautuu puhelimellaan veneen varausjärjestelmään.
 Veneen lainaaminen maksaa koodin lähettämisen verran – kaupungin verkkosivujen mukaan tasan 0,0495 euroa. Ovi auki ja pelastusliivit päälle!
 Soutuvene väistää
 Ennen salmen ylitystä täytyy vielä varmistaa, että ylitykselle on sopiva hetki.
 – Reitti menee vilkasliikenteisen syväväylän poikki. Me soutuveneellä olemme aina väistämisvelvollisia. Eli tarkastakaa aina muu liikenne, kun lähdette reitille, Valkonen painottaa.
 Soutumatka taittuu nopeasti, mutta sääkin on hyvä. Valkonen kehottaa lähtemään vesille vain säällä, jossa omat soututaidot riittävät.
 Soutumatkaa salmen yli on noin 150 metriä. Soutaminen oikaisee reilusti, sillä tietä pitkin vastarannalle olisi noin 8,5 kilometrin matka. Ville Toijonen / Yle
 Syksy on kokeiluaikaa
 Pappilansalmen soutuveneet ovat olleet käytössä nyt kolmisen viikkoa. Niitä voi käyttää valoisaan aikaan.
 – Syksy on nyt kokeiluaikaa. Toivomme, että veneitä käytetään ja annetaan palautetta kaupungille siitä, mikä toimii ja minkä pitäisi olla toisin. Talvella ehditään kehittää palvelua, Valkonen sanoo.
 Lappeenrannan lisäksi muutkin paikkakunnat ovat tuoneet soutuveneitä asukkaidensa käyttöön. Vesistönylitykseen tarkoitettuja soutuveneitä on Lappeenrannan lisäksi ainakin Raumalla, jossa veneellä voi siirtyä Omenapuumaan luontopolulta Reksaareen.
 Esimerkiksi Porin kaupunki kertoo vuokraavansa soutuveneitä vuorokaudeksi tai viikonlopuksi. Pirkkalassa voi vuokrata pursiseuran soutuveneen, ja Valkeakoski vuokraa soutuveneitä yhdessä kalastusseuran kanssa. Kaupunkisoutuveneitä on myös kaupallisilla toimijoilla.
 Millaisia lainattavia tai vuokrattavia tavaroita kotipaikkakunnallasi on? Oletko käyttänyt niitä tai mitä haluaisit käyttää? Keskustelu on auki lauantaihin 9. lokakuuta kello 23 asti.
 Lue myös:
 Saimaan kanavaa myötäilevä itäinen rantaraitti valmistui Lappeenrannassa
 Itäinen rantaraitti kokoaa ulkoilupolkuja yhteen Lappeenrannassa – pian Saimaan rantoja myötäilee lähes 10 kilometrin reitti

Nyt on salmen yli soutaminen halpaa – kaupunki toi asukkaiden käyttöön soutuveneet: hyppää mukaan souturetkelle, joka maksaa 0,0495 euroa


Summary: Historiallisen uudistuksen mukaan monikansallisille yrityksille tulisi vähintään 15 prosentin veroaste.

Maailmanlaajuinen yritysten minimiveroaste nytkähti jälleen askeleen lähemmäs toteutumista perjantaina, kun Unkari taipui uudistuksen tukijoiden joukkoon.
 Yhteistyöjärjestö OECD:n mukaan 136 maata on nyt hyväksynyt uudistuksen, jonka toivotaan hillitsevän suuryritysten verosuunnittelua. Sopimuksen mukaan monikansallisille yrityksille tulisi vähintään 15 prosentin veroaste.
 Irlanti ja Viro suostuivat torstaina liittymään mukaan uudistukseen. Irlanti on yksi maista, jotka ovat houkutelleet monikansallisia yrityksiä alhaisella verotuksellaan.
 Unkari suostui tukemaan uudistusta, kun se sai neuvoteltua itselleen kymmenen vuoden siirtymäajan. Unkarissa yritysveroaste on yhdeksän prosenttia, mikä alittaa jopa Irlannin veroasteen.
 Neuvottelut maailmanlaajuisesta yritysverominimistä vauhdittuivat tänä vuonna, kun Yhdysvaltojen presidentin Joe Bidenin hallinto asettui hankkeen taakse.
 Lue lisää:
 Suuryritysten verokikkailu on vaikeutumassa – Yhdysvallat haluaa kaikki maat mukaan varmistamaan, että yritykset maksavat riittävästi veroja
 Vuosisadan suurin verouudistus voi tuoda Suomeen lisää verotuloja jopa reilut 200 miljoonaa – mistä uudistuksessa on kyse ja mitä se muuttaisi?
 G7-maat pääsivät historialliseen sopuun maailmanlaajuisesta yritysverominimistä – Saksalaisministeri: Huono uutinen veroparatiiseille

Unkari taipui yhtenä viimeisistä maista tukemaan maailmanlaajuista yritysverominimiä


Summary: Kuluttaja voi unohtaa hintapiikkien jännittämisen, jos tekee kiinteähintaisen sähkösopimuksen. Tosin edullinen sopimus olisi pitänyt tehdä vuosi sitten.

Jokainen suomalainen näkee sähkölaskussaan, että energiamurros on täällä.
 Varsinkin sähkölämmittäjien sydäntä on saattanut kylmätä, kun hinnat ovat selvästi yli kaksinkertaistuneet viime vuoteen verrattuna.
 Vuosi sitten syys-lokakuun vaihteessa sähkö maksoi pörssissä alle kolme senttiä kilowattitunnilta. Tänä vuonna hinta oli vastaavaan aikaan yli seitsemän senttiä.
 Vaikka hinta on kallistunut vauhdilla, se ei ole ennätystasolla. Kuukauden keskimääräiset hinnat ovat olleet selvästi kovempiakin. Esimerkiksi vuoden 2010 helmi- ja joulukuussa kuukauden keskihinta onnistui rikkomaan yhdeksän sentin rajan.
 Mutta keskiarvojen taakse kätkeytyy uuden energiamurroksen ominaispiirre. Hintojen vaihtelu ylös ja alas on yhä rajumpaa.
 Hintojen heilahtelu on seurausta tuulivoiman osuuden kasvusta sähkön tuotannossa. Kun tuulee hinnat putoavat, kun ei tuule hinnat nousevat. Energiaviraston laskelman mukaan hintapiikit ylös- ja alaspäin ovat kasvaneet tuntuvasti lyhyessä ajassa.
 Toissavuoden alussa vuorokauden alimman ja ylimmän hinnan ero oli alle pari senttiä kilowattitunnilta. Tämän vuoden lokakuussa kahdeksan sentin hinnanvaihtelut ovat olleet tavallisia. Syyskuussa oli paljon yksittäisiä päiviä jolloin hinta heilahteli kymmenen senttiä halvan yön ja kalliin päivän välillä.
 Tuuli, pakkanen ja yhdentyvä Eurooppa määräävät tahdin
 Tuulivoiman hajautuminen yhä laajemmalle alueelle saattaa tasata hintaheilahteluja. Tuulta pitäisi riittää todennäköisesti jollekin alueelle, vaikka jollain toisella alueella olisikin tyyntä. Ainakaan vielä ei ole tällaista tasaantumista havaittavissa.
 – Hintojen vaihtelu todennäköisesti kasvaa, koska tuulen osuus sähköntuotannosta kasvaa, ennakoi kantaverkkoyhtiö Fingridin strategisen verkkosuunnittelun päällikkö  Mikko Heikkilä .
 Tuulivoiman tuotantovaihtelua voitaisiin tasata esimerkiksi vesivoimalla, mutta tänä vuonna Pohjoismaiden vesivoimavarannot ovat kärsineet kuivasta kesästä. Energiaviraston  Antti Paanasen  mukaan kaikkien Pohjoismaiden vesivoiman tilanne on selvästi huonompi kuin vuosiin.
 – Juhannuksen jälkeen vesivarastot eivät ole nousseet lainkaan, Paananen ihmettelee harvinaista tilannetta.
 Tuulivoiman lisääntyminen Suomessa ja muissa Pohjoismaissa on jo mullistanut sähkömarkkinat. Sääriippuvainen tuotanto kasvattaa hintavaihteluja yhä enemmän. Miki Wallenius / Yle
 Pohjoismaiden sähkömarkkinat ovat viime vuosina kytkeytyneet entistä tiiviimmin osaksi Euroopan markkinoita. Fingridin Heikkilä sanookin, että muusta Euroopasta irralliset "pohjoismaiset sähkömarkkinat" alkavat olla vanhentunut käsite. Tämäkin näkyy tämän vuoden hintakehityksessä.
 Hintoja nostavat nyt muun muassa Norjan alhaiset vesivarastot, mutta myös Euroopassa käytettyjen fossiilisten polttoaineiden kova hinta ja sähkön myynti Keski-Eurooppaan yhteisillä sähkömarkkinoilla.
 Sähkömarkkinoiden koko alkaa olla jo niin suuri, että edes Loviisaan ydinvoimaloiden palautuminen huoltokatkon jälkeen markkinoille ei juurikaan vaikuttanut hintoihin. Ensi kesäksi luvattu Olkiluodon kolmas reaktori ei sekään muuta perusasetelmia.
 – Yksittäisten ydinvoimaloiden tuotannolla on aika marginaalinen vaikutus sähkön hintaan. Huomattavasti suurempi vaikutus on säällä, sademäärillä ja kysynnällä eli Pohjoismaiden pakkasilla, tiivistää tilanteen sähkönmyyntiyhtiö Väreen toimitusjohtaja  Juha Keski-Karhu .
 Huhtikuussa voi odottaa alennusta
 Sähkömarkkinoiden ennustaminen on vaikea ja rahanarvoinen taitolaji.
 Fingridin Heikkilän mukaan markkinat pystyvät ennustamaan hintoja melko luotettavasti vuoden tai muutaman vuosineljänneksen eteenpäin. Sen pidemmälle ulottuvat ennusteet alkavat olla epävarmoja, kun niin paljon riippuu säästä ja muusta markkinatilanteesta. Käytännössä ennustaminen tarkoittaa tulevien sähkökauppojen tekemistä eripituisia futuuri-sopimuksia hinnoittelemalla.
 Tämän vuoden kovimmat viikkohinnat olivat pari viikkoa sitten, jolloin keskihinta nousi lähes kymmeneen senttiin kilowattitunnilta. Tämän vuoden lopulla hinta vähän laskee, mutta pysyy noin 8,5 sentissä, markkinoilla lasketaan.
 Mutta talven jälkeen hinta putoaa tuntuvasti.
 Markkinoilla katsotaan nyt, että keväällä, huhti-kesäkuun kuluessa hinta laskee kymmeniä prosentteja melkein viiteen senttiin kilowattitunnilta. Loppuvuonna 2022 hintataso laskee vielä aavistuksen. Silloin oltaisiin vuoden 2019 alun lukemien alapuolella.
 Miten hyötyä alennuksista?
 Teollisuus voi optimoida kulutustaan ja tehdä joustoillaan jopa bisnestä. Tavallinen kuluttaja voi ajoittaa  pyykinpesua ja saunomista , mutta sen lisäksi on toinenkin keino kalliiden hintapiikkien välttämiseksi.
 Kiinteähintaisella sähkösopimuksella voi unohtaa hintojen vaihtelut. Energiaviraston Antti Paanasen mukaan suomalaisten kotitalouksien sähkösopimuksista oli vuoden vaihteessa määräaikaisia vähän yli puolet. Tunneittain vaihtelevan hintaista pörssisähköä käytti alle kymmenen prosenttia.
 Kuluttaja voi hyötyä sähkön hintavaihteluista, jos pystyy seuraamaan sähkömarkkinoiden muutoksia ja ajoittamaan kulutuksensa oikein.  Viktor Cap / AOP
 Kiinteähintainen sopimus on ollut eduksi nyt, kun hinnat ovat nousseet vauhdilla. Mutta milloin hinta kannattaa lyödä lukkoon ja kuinka pitkäksi aikaa, sitä Energiavirasto ei opasta. Totuus paljastuu vasta jälkeenpäin.
 – Vuoden vaihteesta määräaikaisten sopimusten hinnat ovat nousseet sähkölämmittäjällä noin 45 prosenttia. Silloin olisi ollut kannattavampaa tehdä määräaikainen sopimus, kuin tällä hetkellä, Paananen muotoilee.
 Kuluttajalle yksi keino nousua vastaan on ottaa vähäksi aikaa toistaiseksi voimassa oleva kiinteähintainen sopimus ja uusia määräaikainen sopimus vasta sitten, kun ne ovat halvempia. Pörssisähköä käyttävät voivat keskittää kulutusta halvimpiin tunteihin.
 Tarvittaessa sähkölaskun äärellä voi hakea mielenrauhaa muistuttamalla itselleen, että vaikka sähkön hinta on noussut ankarasti, on se vielä kalliimpaa esimerkiksi Saksassa. Perjantaina 8.10. tukkusähkön hinta oli Suomessa runsas kymmenen senttiä kilowattitunnilta, mutta Saksassa yli 20 senttiä.
 Lue myös
 Kuka kärsii ja kuka hyötyy, kun Suomi siirtyy puhtaaseen sähköön?  Ilmastopaneeli listasi 6 seikkaa, jotka uhkaavat oikeudenmukaisuutta
 Sitra etsi tehokkainta tapaa leikata Suomen päästöjä: sähkönkulutus tuplaantuu, ja se tietää valtavasti uutta tuulivoimaa
 Sähkön ja kaasun hintojen pelätään karkaavan käsistä, tilannetta kuvataan poikkeukselliseksi – mistä raju hinnannousu johtuu?

Asiantuntijat: Sähkön hinta putoaa keväällä yli kolmanneksen, mutta hintapiikit voimistuvat


Summary: Apulaispoliisipäällikkö Heikki Kopperoisen mukaan poliisin ristiriitainen viestintä johtuu väärinymmärryksistä.

Ministerit, ministeriöt ja valtioneuvosto

Helsingin poliisi myöntää arvioineensa Elokapinan mielenosoituksen aiheuttaman turvallisuusuhan Valtioneuvoston linnalla väärin ja epäonnistuneensa tapahtumiin liittyvässä viestinnässä.
 Apulaispoliisipäällikkö  Heikki Kopperoisen  mukaan poliisin ja valtioneuvoston valmiusyksikön tilannekuva poikkesi perjantai-iltapäivänä toisistaan.
 – Ulkopuolella toimineet poliisit ovat tehneet omat havaintonsa ja linnan sisällä olevat henkilöt omansa. Tässä on varmaan käynyt niin, että kun tietoja on vaihdettu, on syntynyt väärinkäsityksiä tai arvioitu eri asteilla se tilanne, Kopperoinen sanoo.
 Poliisin kuva turvallisuustilanteesta on nyt tarkentunut.
 – Kaikki on ollut rauhallista linnan sisällä eikä konkreettista uhkaa ole ollut.
 Poliisi: "En koe, että kukaan olisi valehdellut tai antanut tahallaan väärää tietoa"
 Poliisi kertoi eilen, että Valtioneuvoston linnan turvahenkilöt ohjasivat presidentin, ministerit ja virkamiehet ulos vaihtoehtoisten reittien kautta, koska Elokapinan mielenosoitus oli heikentänyt turvallisuutta.
 – Tilanteessa arvioitiin turvallisuuden heikentyneen siten, että Valtioneuvoston linnan turvallisuushenkilökunta ohjasi rakennuksessa olevat henkilöt – tasavallan presidentin, ministerit ja muut virkamiehet - ulos rakennuksesta vaihtoehtoisten reittien kautta,  tiedotteessa  sanottiin.
 Tasavallan presidentti  Sauli Niinistö  sekä ministerit  Li Andersson  ja  Annika Saarikko   kertovat kuitenkin poistuneensa rakennuksesta samalla tavalla kuin ennenkin .
 Apulaispoliisipäällikkö Heikki Kopperoisen mukaan ristiriitainen viestintä johtuu väärinymmärryksistä.
 – En koe, että kukaan olisi valehdellut tai antanut tahallaan väärää tietoa. Ennemminkin kyse on tiedonkulusta ja varomattomista lausunnoista. Tiedottaminen on varmaan ollut epätarkkaa ja epätarkoituksenmukaista.
 Helsingin poliisin viestintä oli ristiriidassa valtioneuvoston valmiusyksikön viestinnän kanssa.
 Elokapinan mielenosoituksen ollessa käynnissä perjantaina Valtioneuvoston linnan valmiusyksikkö kertoi  Ylelle , että ei pidä tilannetta uhkaavana tai vaarallisena.
 Turvallisuusasiantuntija  Mika Tikkanen  kertoi tuolloin, että mielenilmaus hankaloittaa hieman linnassa asioivien kulkemista, mutta ministereille, henkilökunnalle ja vieraille on muitakin reittejä kuin ne ovet, joiden edessä mielenosoittajat ovat.
 Juttua täydennetään.
 Lue myös:
 Poliisin mukaan presidentti ja ministerit ohjattiin ulos Valtioneuvoston linnasta vaihtoehtoisten reittien kautta – Niinistö, Andersson ja Saarikko kiistävät

Poliisi myöntää arvioineensa tilanteen Elokapinan mielenilmauksessa väärin ja epäonnistuneensa viestinnässä


Summary: Keskustoria vastapäätä on lukuisia poliisiautoja ja ambulanssi. Hämeenkatu 15:n yläpuolella kierteli drooni.

Tampereen keskustassa on käynnissä poliisioperaatio, kertoo paikalla oleva STT:n toimittaja  Ilkka Hemmilä . Hämeenkatu oli hetken aikaa suljettu liikenteeltä, mutta nyt liikenne kulkee taas.
 Hämeenkatu oli hetken aikaa suljettu liikenteeltä, mutta nyt liikenne kulkee taas. Aluksi katkaistiin jalankulku Hämeenkadun toisella puolella vastapäätä Tampereen teatteria, ja sitten kaikki liikenne Hämeenkadulla Tampereen teatterin ja Tempon talon välissä.
 Keskustoria vastapäätä on lukuisia poliisiautoja ja ambulanssi. Poliisi on varustautunut liivein ja kypärin.
 Tempon talon eli Hämeenkatu 15:n yläpuolella lensi drooni.
 Paikalle on kertynyt myös useita kymmeniä ihmisiä, joita poliisi kehotti siirtymään Tampereen Teatterin kulmalta kauemmas Keskustorille.
 Aamulehden  mukaan liikenne pääsi jälleen kulkemaan alueella noin kello 12.10.

Tampereen keskustassa poliisioperaatio


Summary: Pakistanissa Khan oli kansallissankari mutta lännessä hän tuli tunnetuksi ydinaselaitteiston levittämisestä muihin maihin. Khan tunnusti asian vuonna 2004 mutta sanoi sittemmin joutuneensa syntipukiksi.

Pakistanin ydinaseohjelman isänä pidetty  Abdul Qadeer Khan  on kuollut 85 vuoden iässä, Pakistanin valtiollinen televisio PTV kertoo.
 Khan on maassaan kansallissankari, mutta lännessä hänet muistetaan salaisista kaupoista, joissa Pakistanin ydinaseteknologiaa vietiin Iraniin, Libyaan ja Pohjois-Koreaan.
 PTV kertoo, että Khan oli siirretty sairaalaan keuhko-ongelmien takia. Elokuussa hänet vietiin samaan sairaalaan koronaviruksen aiheuttaman taudin takia. Khan oli sittemmin päässyt sairaalasta.
 Pakistanin presidentti  Arif Alvi  sanoi Twitter-viestissään olevansa syvästi suruissaan Khanin poismenosta. Alvi tunsi Khanin vuodesta 1982.
 – Hän auttoi meitä kehittämään kansakunnan pelastaneen ydinpelotteen, eikä kiitollinen kansakunta koskaan unohda hänen palveluksiaan, Alvi kirjoitti.
 Khanin ansiosta Pakistan pääsi samalla tasolle vanhan vihollisensa Intian kanssa.
 Khan vapautettiin kotiarestista oikeuden määräyksellä helmikuussa 2009. T. Mughal / EPA
 Khan syntyi Bhopalissa Intiassa vuonna 1936. Hänen isänsä oli opettaja. Perhe muutti Pakistaniin viisi vuotta sen jälkeen, kun Britannian siirtomaavallan alaisuudesta itsenäistyneet Intia ja Pakistan erosivat verisissä tunnelmissa vuonna 1947.
 Karachissa yliopistosta valmistunut metallurgian insinööri lähetettiin jatko-opintoihin Länsi-Saksaan ja Belgiaan. Hän sai töitä Almelon kaupungissa Hollannissa brittiläis-hollantilais-saksalaisesta Urenco-yhtiöstä, joka kehtti uraanin rikastamista.
 Vuonna 1979 hän palasi Pakistaniin ja hänet nimitettiin maan ydinohjelman johtoon. Verivihollinen Intia oli tehnyt onnistuneen ydinasekokeen vuonna 1974, mikä kiihdytti Pakistanin ponnistuksia oman ydinaseen kehittämiseksi.
 Hollannissa tuomioistuin antoi Khanille neljän vuoden vankeustuomion teollisesta vakoilusta. Hänen syytettiin varastaneen arkaluonteisia rikastusteknologian suunnitelmia. Tuomio kumottiin myöhemmin.
 Khanin johtamasta tutkimuslaboratoriosta Kahutassa tuli Pakistanin ydintutkimuksen keskus.
 Pakistan liittyi ydinasevaltojen kerhoon, kun maa teki ensimmäisen ydinkokeensa vuonna 1998.
 Abdul Qadeer Khanin kannattajat rukoilivat Karachissa hänen terveytensä puolesta syyskuussa 2006. Akhtar Soomro / EPA
 Tiedemies tunnusti ja armahdettiin
 Ydinaseen kehittely teki Khanista kansallissankarin, mutta kansainvälistä huomion kohteeksi hän joutui, kun Iran, Pohjois-Korea ja Libya käyttivät ydinohjelmissaan lähes identtistä teknologiaa.
 Nämä olivat maita, joita Yhdysvaltain johto piti "roistovaltioina".
 Vuonna 2003 Yhdysvaltain viranomaiset pysäyttivät saksalaisen BBC China -aluksen, joka oli kuljettamassa Libyaan uraanin rikastuksessa tarvittavia sentrifugeja. Se nostatti painetta saada ydinaseteknologian pimeät markkinat kuriin.
 Libya luopui ydinaseohjelmastaan ja kertoi saaneensa laitteistoa ja osaamista Pakistanista Khanin tutkimuslaboratoriosta.
 Vuonna 2004 Khan tunnusti televisiossa julkisesti pyörittäneensä ydinaseosaamista levittäneitä verkostoja näihin kolmeen maahan maahan.
 Presidentti  Pervez Musharraf  armahti Khanin mutta hänet asetettiin vuosiksi kotiarestiin.
 "Jäävuoren huippu"
 Tunnustuksessaan Khan sanoi toimineensa yksin Pakistanin hallituksen tai asevoimien tietämättä.
 Pakistanin viranomaiset eivät päästäneet Kansainvälisen atomienergiajärjestön IAEA:n tai Yhdysvaltain ja Euroopan maiden tutkijoita kuulustelemaan Khania.
 IAEA:n johtaja  Mohamed ElBaradei  sanoi vuonna 2004, että Khan tarvitsi monien ihmisten apua luodakseen verkostonsa.
 – Tohtori Khan ei työskentele yksin. Meille tohtori Khan on jäävuoren huippu, ElBaradei sanoi toimittajille.
 Myöhemmin Khan sanoi joutuneensa syntipukiksi.
 Esimerkiksi vuonna 2011 Khan  kertoi välittäneensä  Pohjois-Korean maksamia lahjuksia Pakistanin armeijan korkea-arvoisille upseereille, jotka hyväksyivät osaamisen ja laitteiston toimittamisen Pohjois-Korealle.
 Vuonna 2009 Islamabadin tuomioistuin päätti Khanin kotirestin, mutta Pakistanin viranomaiset valvoivat tarkkaan hänen liikkeitään.
 Kun yhdysvaltaisen  ABC-television uutiset kysyi  kotiarestista juuri vapautetulta Khanilta, mitä hän sanoo niille, jotka sanovat hänen tehneen maailmasta vaarallisemman paikan, Khan vastasi:
 – En välitä muusta maailmasta. Välitän omasta maastani.
 Aiemmin aiheesta:
 Lehti: Kiina auttoi Pakistania ydinaseen valmistamisessa  13.11.2009
 Pakistanin ydinpommin isä vapautetaan kotiarestista  6.2.2009
 Pakistan: Iran sai kovan luokan ydintekniikkaa  10.3.2005
 Pakistanin Khan myönsi ydintietovuodot  4.2.2004

Pakistanin ydinaseen isä Abdel Qadeer Khan on kuollut – Khan kauppasi ydinaseteknologiaa myös Iraniin, Pohjois-Koreaan ja Libyaan


Summary: Anti-gender-liikkeeseen kuuluu muun muassa äärioikeistoa ja uskonnollisia tahoja. Niiden yhteinen keksitty vihollinen on "gender ideologia", jonka väitetään romuttavan perinteiset perhearvot.

Seksuaali- ja sukupuolivähemmistöjen oikeuksia ajavat Trasek ry ja Seta, sekä osa tutkijoista ovat huolissaan anti-gender-liikkeestä, joka pyrkii heikentämään naisten sekä seksuaali- ja sukupuolivähemmistöjen oikeuksia.
 Anti-gender-toimijoita yhdistää Jyväskylän yliopiston nykykulttuurin tutkimuksen yliopistonlehtori  Tuija Saresman  mukaan konservatiiviset arvot, eli niin sanottu perinteinen perhemalli, heteroseksuaalinen avioliitto ja ajatus siitä, että sukupuolia on vain kaksi: mies ja nainen.
 – Anti-gender-liikkeeseen kuuluu äärioikeistoa ja kristillisiä tahoja. Monien tausta on herätysliikkeissä, erityisesti evankelisissa herätysliikkeissä, Saresma sanoo.
 Näiden tahojen yhteinen keksitty vihollinen on gender-ideologia, johon anti-gender-toimijat niputtavat niin seksuaali- ja sukupuolivähemmistöjen oikeudet kuin sukupuolineutraalin kasvatuksen.
 Anti-gender-toimijat perustavat some-tilejä, joissa he esiintyvät sateenkaarijärjestöinä.  Kasper Kivistö
 Saresman mukaan gender-ideologian esitetään muun muassa vievän perinteisen perheen merkityksen ja kieltävän lapsien olevan joko tyttöjä tai poikia.
 Gender-ideologiasta on puhunut muun muassa  Päivi Räsänen   KD-lehden artikkelissa , jossa hän ilmaisi huolensa siitä, miten ideologialla pyritään vaikuttamaan lasten maailmankuvaan kouluissa ja päiväkodeissa sukupuolia häivyttämällä ja normalisoimalla samaa sukupuolta olevien suhteet.
 – Ei ole olemassa mitään gender-ideologiaa. On todella ihmeellistä, että voidaan perustaa tällainen liikehdintä keksityn asian vastustamiseksi. Se on ollut kuitenkin yllättävän tehokasta ja levinnyt maasta toiseen, Saresma sanoo.
 Valheita sateenkaariväestä
 Uhkaavampi ja järjestäytyneempi. Niin anti-gender-liike eroaa Setan ja Trasekin mukaan muista heidän toimintaansa vastustavista tahoista.
 Sukupuolivähemmistöjen oikeuksia ajavan Trasekin hallituksen puheenjohtaja  Kasper Kivistö  kertoo, että anti-gender-liike vaikuttaa heidän toimintaansa erityisesti väärää tietoa levittämällä esimerkiksi sosiaalisessa mediassa.
 – Anti-gender-toimijat perustavat some-tilejä, joissa he esiintyvät sateenkaarijärjestöinä ja jakavat väärää tietoa.
 Sellaista on esimerkiksi valheet sukupuolenkorjaukseen liittyvien hoitojen haittapuolista tai yhdistyksen ajamien arvojen vääristely. Yksi esimerkki on sukupuolisensitiivinen kasvatus.
 Trasek puhuu esimerkiksi siitä, että kouluissa pitäisi olla sukupuolisensitiivisiä pukeutumistiloja ja ymmärtää sukupuolen moninaisuus. Kivistön mukaan anti-gender-toimijat vääntävät viestin niin, että sukupuolia ei saisi olla ja kaikkien pitäisi pukeutua harmaisiin säkkeihin.
 Anti-gender-toimijat perustavat Kivistön mukaan myös satenkaarijärjestöjä ja esiintyvät niiden edustajina. Hän epäilee, että motiivina on hankkia tietoa ja pyrkiä aiheuttamaan eripuraa yhteisön sisälle.
 Trasekille tulee säännöllisesti yhteydenottoja, joissa ehdotetaan kansainvälistä yhteistyötä. Kivistö kertoo, että usein on vaikea selvittää, ovatko tahot oikeita vai onko kyseessä feikkijärjestö.
 – Tällainen toiminta tekee työn tekemisestä ahdistavaa ja hieman pelottavaakin. Se aiheuttaa luottamuspulaa ja järjestöjen aitouden selvittely vie aikaa.
 Myös Seta joutuu oikomaan valheita, joita anti-gender-toimijat levittävät.
 Setan pääsihteeri  Kerttu Tarjamon  mukaan yksi piirre sateenkaari-ihmisten oikeuksia vastustavien tekemisessä on viime vuosina ollut, että viranomaisilta tivataan, miksi ne edistävät seksuaali- ja sukupuolivähemmistöjen oikeuksia.
 Jotkut tahot myös levittävät kieltolappua, jolla voidaan ilmoittaa, että ei haluta lasten osallistuvan koulutunneille, jos Seta on paikalla – tai osallistuvan oppitunneille, joissa kerrotaan sukupuolen ja seksuaalisen suuntautumisen moninaisuudesta.
 – Kyse on kuitenkin opetussuunnitelman mukaisista oppisisällöistä, joita ei voi lapselta evätä.
 Anti-genderistinen liikehdintä myös vahvistaa sateenkaari-ihmisiin kohdistuvaa vihamielistä puhetta ja ilmapiiriä.
 Se vaikuttaa Tarjamon mukaan suoraan sukupuoli- ja seksuaalivähemmistöjen arkeen ja siihen, miten he tulevat kohdatuksi kouluissa, terveydenhuollossa ja muualla yhteiskunnassa.
 – Osassa Eurooppaa myrkyllinen ilmapiiri sateenkaari-ihmisiä kohtaan ajaa jo ihmisiä piilottamaan oman itsensä ja osa harkitsee maasta muuttoa. Vihamielinen ilmapiiri, jota esimerkiksi poliitikot tukevat tai edistävät vaikuttaa kielteisesti myös ihmisten mielenterveyteen.
 Antigender-liikkeen historia Antigender-liikkeen historia alkaa 1990-luvulta, jolloin astui voimaan Pekingin julistus, eli YK:n kaikkea naisten syrjintää poistava ohjelma. Julistukseen kirjattiin sana gender, joka tarkoittaa sosiaalista sukupuolta. Vatikaani vastusti gender-sanan käyttöä julistuksessa, koska se antaisi ymmärtää, ettei sukupuolta jaoteltaisi kaksinapaisesti mieheksi ja naiseksi, jotka määrittyisivät aina yksinomaan genitaalien, tiettyjen hormonien tai kromosomien kautta. Antigender-liikehdintä on voimistunut viime vuosien aikana, kun transihmisten ihmisoikeuksista on alettu puhua ja tasa-arvoinen avioliittolaki sekä naisparien hedelmöityshoitolaki astui voimaan. Lähde: Helsingin yliopiston politiikan ja sukupuolentutkimuksen tutkija Julian Honkasalo
 Tutkijoita maalitetaan
 Seta ja Trasek eivät ole ainoita, joiden toimintaan anti-gender-liike vaikuttaa. Erityisesti sukupuolentutkijat ovat joutuneet anti-genderistien hampaisiin niin Suomessa kuin muuallakin maailmassa.
 Tutkija Tuija Saresma kertoo, että hän on itse joutunut masinoitujen hyökkäysten kohteeksi Twitterissä. Hyökkääjät eivät Saresman mukaan tosin ole olleet anti-gender-toimijoita. Vakavimman hyökkäyksen takana oli perussuomalaisten puolueen tunnettu jäsen.
 – Anti-gender-liikehdintä yhdistää konservatiivisia uskonnollisia liikkeitä ja oikeistopopulistisia puolueita eri puolilla Eurooppaa, joten tämä ei ole yllättävää.
 Hyökkääjät kyseenalaistavat, onko Saresma oikea tutkija, koska hän on sukupuolentutkija. Heidän mielestään sukupuolentutkimus ei ole tiedettä.
 Hyökkäysten kohteeksi ovat joutuneet Saresman mukaan myös useat Suomen Akatemian rahoituspäätöksiä saaneet tutkijat, joiden tutkimuksissa sukupuoli oli keskeinen tutkittava asia.
 – Jotkut tutkijat eivät enää tutki aiheita, joita haluaisivat ja joita pitävät tärkeinä, koska pelkäävät saavansa somessa tai muualla aggressiivista palautetta.
 Anti-gender-liikehdintä ei ole irrallista toimintaa, vaan taustalla on kansainväliset verkostot.  Kerttu Tarjamo
 Myös Helsingin yliopiston politiikan ja sukupuolentutkimuksen tutkija  Julian Honkasalon  tutkimuksen vapautta on yritetty rajoittaa maalittamisella.
 Sen lisäksi esimerkiksi perussuomalaisten ylläpitämä Suomen uutiset otti Honkasalon sukupuolivähemmistöjen historiaa käsittelevän tutkimushankkeen, sekä usean rasismia tutkivan tutkijan silmätikukseen.
 – Jutussa useita Suomen Akatemian tutkijoita, kuten esimerkiksi Suomen ja Natsi-Saksan kytköksiä tutkivaa historioitsija  Oula Silvennoista  väitettiin valetutkijoiksi ja propagandan levittäjiksi. Tietyt tutkimusaiheet siis valikoituvat sosiaalisessa mediassa kohteiksi.
 Honkasalo kertoo, että anti-gender-toimijat vaarantavat muun muassa tutkijoiden, toimittajien ja ihmisoikeustoimijoiden turvallisuuden esimerkiksi doksaamalla. Se tarkoittaa ihmisten yksityisten tietojen selvittämistä ja niiden levittämistä netissä.
 Somessa maalittamisen lisäksi anti-gender-toimijat levittävät ideologiaansa esimerkiksi tekemällä poliittisia aloitteita sekä perustamalla yhdistyksiä ja nettisivustoja.
 Anti-gender-toiminta on järjestäytynyttä
 Anti-gender-toimijat ovat hyvin verkostoituneita kansainvälisesti.
 Vastustus esimerkiksi sukupuoli- ja seksuaalivähemmistöjen oikeuksille Suomessa ei ole irrallista kansainvälisestä trendistä. Samoja argumentteja kuullaan Setan Kerttu Tarjamon mukaan muissakin Pohjoismaissa kuten esimerkiksi Ruotsissa, Norjassa tai Tanskassa.
 – Se kertoo siitä, että anti-gender-liikehdintä ei ole irrallista toimintaa, vaan taustalla on kansainväliset verkostot, joista ideat ja argumentit leviävät.
 Tämä vuoden kesäkuussa ilmestyi Euroopan parlamentin anti-rasismin ja lisääntymisoikeuksien verkoston  tutkimus .
 Siinä listataan yli 50 eurooppalaista toimijaa, yhdysvaltalaisia herätysliikkeitä sekä ajatushautomoita, jotka ovat rahoittaneet miljoonilla dollareilla eurooppalaisen äärioikeiston aktivistiliikkeitä, anti-gender liikehdintää sekä erilaisia konservatiivisia tahoja.
 Myös Suomessa on tutkija Julian Honkasalon mukaan useita erilaisia toimijoita, jotka ajavat anti-gender-arvomaailmaa, mutta eivät silti halua nimetä itseään antigenderisteiksi.
 Gender-ideologiaa vastustavat eivät ole yksi taho, eikä toiminta ole keskusjohtoista.
 – Toimijat saattavat olla tavoitteissaan keskenään ristiriitaisia, mutta niitä yhdistää tekaistu väite, että yhteiskuntaa uhkaa perinteisiä arvoja romuttava ”gender-ideologia”, Honkasalo kertoo.
 Yksi sellainen toimija on World Congress of Families, eli Aito avioliitto ry:n kattojärjestö.
 Vuonna 2019 Valtioneuvosto nimesi ihmisoikeuksia käsittelevässä  raportissaan  Aito Avioliitto ry:n anti-gender-toimijaksi. Yhdistys itse kieltää sen verkkosivuillaan julkaistussa  kirjoituksessa .
 Voisiko Suomi olla seuraava Unkari?
 Antigender-liikkeillä on Kerttu Tarjamon mukaan maailmanlaajuisesti taustallaan vaikutusvaltaisia tahoja, mikä vaikuttaa siihen, mitä se voi saada aikaan. Esimerkkejä kielteisestä kehityksestä nähdään parhaillaan Unkarista ja Puolasta.
 Unkarissa ja  Puolassa seksuaali- ja sukupuolivähemmistöjen oikeuksia  on poljettu systemaattisesti.
 Unkari ei esimerkiksi  tunnusta  samaa sukupuolta olevien avioliittoja, ja vuonna 2020 samaa sukupuolta olevilta pareilta kiellettiin maassa adoptointi. Unkarilaiset eivät myöskään saa muuttaa sukupuoltaan laillisesti.
 Tarjamo kertoo, että viime vuonna sateenkaarioikeuksien kehitys meni ensimmäistä kertaa Euroopassa taaksepäin. Hänen mukaansa myös vihanilmaukset satenkaari-ihmisiä ja -toimijoita kohtaan ovat lisääntyneet koko Euroopassa.
 – Osittain syynä ovat vahvat anti-genderistiset toimijat, joilla on valtaa ja rahaa vaikuttaa tavalla, joka vahingoittaa tiettyjä ihmisryhmiä.
 Voisiko Suomessa tapahtua sama kuin Puolassa ja Unkarissa? Tutkija Tuija Saresma ajattelee, että se ei ole mahdotonta.
 – En haluaisi, että kukaan tuudittautuu siihen, ettei Suomessa voisi tapahtua samanlaisia asioita. Kyllä voi.
 Seksuaali- ja sukupuolivähemmistöjen oikeuksien ja esimerkiksi aborttilainsäädännön kehittyminen Suomessa riippuu paljolti poliittisista voimasuhteista.
 Hyvin konservatiivisia arvoja kannattava hallitus ja pääministeripuolue voisivat Trasekin Kasper Kivistön mielestä muuttaa tilanteita nopeastikin. Hänen mukaansa Suomessa toimii jo puolueita, joiden kannat ovat anti-genderististen liikkeiden kanssa hyvin samanlaisia.
 – Jos sellainen puolue pääsee valtaan, pitää oikeasti alkaa pelätä, mitä tapahtuu seuraavaksi.
 Millaisia ajatuksia juttu herätti? Keskustele aiheesta maanantaihin kello 23:een saakka!

Valheita ja vääriä sometilejä – maailmanlaajuinen anti-gender-liike pyrkii heikentämään vähemmistöjen oikeuksia ja häiriköi sateenkaarijärjestöjä


Summary: 100-vuotisjuhlaansa viettävällä Lotta Svärdillä oli merkittävä rooli myös sodan jälkeisen työmaaruokailun kehittämisessä.

Henkilöstö- ja laitosruokalat, ateriapalvelu

Vuonna 2017 sai Tuusulan Lottamuseo mielenkiintoisen lahjoituksen. Museoon saapui edesmenneen lotta  Elvi   Eljalan  reppu. Se oli löytynyt piilotettuna Eljalan Hämeenkyrössä sijaitsevan kotitalon vintiltä.
 – Lotillahan oli komennuksilla oma reppu, ja oli tarkasti määritelty, mitä repussa tuli olla, kertoo Lotta Svärd Säätiön toiminnanjohtaja  Anne Nurminen .
 – Kun sota loppui ja lottajärjestö lakkautettiin, monet kätkivät niitä tavaroitaan. Reppu tuli meille avaamattomana.
 Repun omistaja, Hämeenkyrössä vuonna 1898 syntynyt Elvi Eljala oli yksi maan ensimmäisistä naispuolisista varatuomareista. Hän eli pitkälle yli 90-vuotiaaksi. Yleisradio
 Nyt muonituslottana toimineen Eljalan varustereppu sisältöineen on esillä Tuusulan Lottamuseon uudistetussa näyttelyssä  Lotta Svärd – 100 vuotta yhteiskuntavastuuta .
 Lottasäätiötä johtaa entinen upseeri
 Lottajärjestö lakkautettiin sodan jälkeen. Sen työtä perustettiin jatkamaan Suomen Naisten Huoltosäätiö, jonka nimi vuonna 2004 muutettiin Lotta Svärd Säätiöksi.
 Viime vuodesta lähtien sen toimintaa on johtanut Anne Nurminen, yliluutnantti evp. Hän valmistui Maanpuolustuskorkeakoulusta vuonna 2001.
 Nurminen toimi Porin prikaatissa joukkueen kouluttajana ja aliupseerikoulussa viestilinjan johtajana. Rinna Härkönen / Yle
 – Lottajärjestöhän liitettiin jo kymmenen vuotta ennen sotien puhkeamista osaksi liikekannallepanojärjestelmää, Nurminen sanoo.
 – Lotilla oli ihan selkeästi siellä tehtävä ja tarkoitus ja selkeästi määritelty paikka siinä sodanajan organisaatiossa.
 Jo ennen sotia lottajärjestö varusti omilla varoillaan kahdeksan kenttäsairaalaa. Kenttäsairaalahankkeen yhteissumma on nykyrahaksi muutettuna noin 1,2 miljoonaa euroa.
 On arvioitu, että lotat vapauttivat noin 25 000 miestä sotilaallisiin tehtäviin. Enimmillään lottajärjestössä oli 240 000 jäsentä, heistä 8-17-vuotiaita pikkulottia 50 000.
 Lääkintälottia sotatalvena 1940.  Lottamuseon kokoelmat
 Suomalainen työmaaruokailu lottien peruja
 Lottien tehtävät oli ryhmitelty jaostoittain: lääkintäjaosto, muonitusjaosto, varusjaosto, toimisto- ja viestijaosto, keräys- ja kansliajaosto sekä kenttälotat. Sodan loppuvaiheissa koottiin lotista 14. valoheitinpatteri Ilmatorjuntarykmentti 1:een.
 Noin puolella tällä hetkellä elossa olevista lotista on rintamapalvelustunnus.
 Suurin ja näkyvin osa lottien sodanaikaista tehtävää oli muonitus.
 Talvisodan aikana lotat leipoivat yli 100 000 kiloa leipää päivässä.   Lottamuseon kokoelmat
 Oli siis luontevaa jatkaa samoissa merkeissä sodan jälkeen.
 Lotta Svärdin lakkauttamisen jälkeen sen työn jatkaja Suomen Naisten Huoltosäätiö perusti Työmaahuolto ry:n. Aluksi se huolehti valtion jälleenrakennustyömaiden ruokailusta. 1940-luvun puolivälissä Työmaahuolto myi ruokalansa ja siirtyi yksityiselle sektorille.
 Alkon ruokala Helsingin Salmisaaressa 1947.  Lottamuseon kokoelmat
 1960-luvulla ruokaloiden määrä lisääntyi jatkuvasti. Työmaahuollon hoidossa oli jo 110 ruokalaa ja uusia perustettiin jatkuvasti. Se myös suunnitteli suurkeittiöitä ja toimitti keskuskeittiöistään valmiita ruoka-annoksia ruokaloihin.
 Valtakunnalliseksi kasvanut työpaikkaruokailuyritys myytiin Fazerille vuonna 1978. Myös suomalaisessa työpaikkaruokailussa siis näkyy lottien kädenjälki.
 Hyvä loppuelämä lotille
 Anne Nurmisen omasta suvusta ei lottia ja muita sotaveteraaneja puutu.
 – Isänäitini on ollut ilmavalvontalottana Rukajärven suunnalla ja äidin puolella äidinäidin sisarukset ovat kuuluneet lottiin ja veteraaneja suvussa löytyy. Olen paljon kuullut niitä tarinoita, ja sitäkin kautta inspiraatio tähän omaan työhön on ollut suuri. Mitä olisikaan tapahtunut ilman lottia niinä vaikeina vuosina.
 Mikä on Lotta Svärd Säätion päätehtävä tänä päivänä?
 – Järjestämme lottien kuntoutusta ja avustamme vähävaraisia lottia, se on ehdottomasti se suurin tehtävämme. Haluamme varmistaa vielä elossa oleville lotille ja pikkulotille hyvän ja laadukkaan loppuelämän, sanoo Anne Nurminen.
 Lottia ja pikkulottia on elossa vajaat 10.000.  Lottamuseon kokoelmat

Hämeenkyröläiseltä vintiltä löytyi avaamaton muonituslotan varustereppu – tiesitkö, että lottien kädenjälki näkyy myös työpaikkalounaassasi?


Summary: Kulttuurivieras, elokuvaohjaaja Hanna Bergholm halusi valkokankaalle moniulotteisia naisia. Hän teki kauhuelokuvan, joka näyttää naisten vihan tunteet. Elokuva on myyty jo yli 40 maahan ennen ensi-iltaa.

Kun elokuvaohjaaja  Hanna Bergholm  sai lapsen seitsemän vuotta sitten, hän huomasi, ettei ole muuta äidinmallia kuin pyhä madonna. Sosiaalinen media oli täynnä kuvia ihanista päivistä, jolloin leivottiin lapsen kanssa korvapuustia.
 Todellisuus oli toisenlainen. Lapsi huusi taukoamatta, ja uhmaikä alkoi jo vuoden ikäisenä. Elämä ei ollut seesteistä. Se oli vaikeaa.
 – Kun se perhanan lapsi ei totellut, mietin, mitä teen tällä raivolla. Samaan aikaan syntyi kauhu siitä, että entä jos raivo lähtee hallinnasta. Tällaiselle ei ollut sanoja. Tällaista ei ollut käsitelty, Hanna Bergholm sanoo.
 Bergholm kaipasi naisena ja äitinä olemisen mallia, sellaista, joka lähtisi ajatuksesta, että nainenkin on kokonainen ihminen, jolla voi olla myös kielteisiä tunteita, aggressiota ja vihaa. Malleja ei löytynyt tarinoista, eikä Bergholmin rakastamista elokuvista.
 Elokuva-alan seksuaalisesta häirinnästä syntyneen kansainvälisen metoo-kampanjan jälkeen toki puhuttiin, että naiskuvaa pitäisi laajentaa ja avata.
 – Se on edelleen yhtä kapea kuin ennenkin, mutta nyt naiset ovat elokuvissa uskomattoman reippaita. He laukovat totuuksia, ovat tiedostavia ja älykkäitä. En ajattele, että naisten pitäisi olla hyviksiä ja kaikkitietäviä. Toivon, että elokuvissa kerrottaisiin ihmisistä: rikkinäisyydestä, epäonnistumisista, myös pimeistä puolista.
 – Pelko on aina ollut minulle läheinen tunne, ja sen käsitteleminen kiinnostaa kauheasti. En kuitenkaan halua tehdä mässäilevää tai itsetarkoituksellisen shokeeraavaa kauhua, Hanna Bergholm sanoo. Katriina Laine / Yle
 Kun koti on kauhun paikka
 Bergholm on juuri saanut valmiiksi ensimmäisen kokopitkän elokuvansa. Se on lajityypiltään kauhua ja keskittyy juuri siihen, mitä valkokankailta on tähän asti usein puuttunut: naisten ja tyttöjen rujoihin ja väkivaltaisiin tunteisiin. Kaikki merkit viittaavat siihen, että elokuvasta voi tulla kansainvälinen menestys.
 Pahanhautoja  kertoo esiteini-ikäisestä Tinjasta, joka yrittää toteuttaa äitinsä unelmaa menestyksestä telinevoimistelussa. Tinja löytää oudon linnunmunan, jota hän alkaa hautoa. Munasta kuoriutuu pelottava olento.
 Silti oudoimmat tilanteet eivät liity kauheaan olioon, vaan perheeseen. Äiti esittelee sosiaalisessa mediassa ruusuista kuvaa lahjakkaasta tyttärestään. Koti on pastellinsävyinen ja täydellinen. Äiti on rakastava ja lempeä, mutta ei salli tyttärelleen muuta elämää kuin voimistelun.
 – Kauhussa on yleensä varjoja ja pelko syntyy pimeästä. Meillä on vaalea kesäyö ja hyvin pehmeitä valoja. Sisustuskin on niin överin ihanaa, että se on suorastaan ahdistavaa.
 Kielteisiä tunteita ei pitäisi padota
 Pahanhautojan  äiti on herttainen mutta ristiriitainen. Vaikuttaa siltä, ettei hän tarkoita sitä, mitä sanoo. Käytös luo paineita tyttärelle.
 – Se on ahdistavaa ja outoa, toisin kuin hetket hirviön kanssa. Vaikka vaatekaapin pimeydessä asuva hirviö tekee lopulta kauheita tekoja, tytön ja hirviön suhde on läheinen ja lämmin. Hirviö on turva tytölle, Bergholm kuvailee.
 Tytär ei saa näyttää vajavaisuuttaan, vihaansa, epäonnistumista tai surua. Negatiiviset tunteet hän hautoo löytämäänsä linnunmunaan, josta kuoriutuu olento, joka on kaikkea sitä, mitä tytär pelkää äidin hänessä näkevän.
 – Hirviö edustaa myös sitä, mitä äiti pelkää nähdä itsessään. Olento on epätäydellinen, rujo, ruma ja hallitsematon.
 Elokuva sivuaa myös syömishäiriötä ja sen pohjimmainen teema on täydellisyyden vaatimus ja se, mitä tapahtuu, kun valheellinen kuva murtuu. Hirviö ei ole yliluonnollinen ja saatanallinen, vaan osa tyttöä. Eikä pääpahis ole hirviö, vaan äiti.
 Bergholm halusi tulla kuvatuksi Lapinlahden sairaalan ympäristössä. Siellä on hoidettu muun muassa syömishäiriöistä kärsiviä ihmisiä. – Kuka tahansa meistä voi sairastua mieleltään. Siksi tarvitsemme tämänkaltaisia paikkoja, joissa voi toipua luonnonkauniissa ympäristössä. Katriina Laine / Yle
 Nainen on liian nuori kunnes on liian vanha
 Pahanhautoja  on Bergholmin ensimmäinen pitkä elokuva. Kesti kauan ennen kuin hän pääsi sitä tekemään. Ennen ohjauksen toteutumista hän kertoo kuulleensa vähätteleviä kommentteja. Hän oli lähes 40-vuotias, valmistunut Taideteollisen korkeakoulun elokuvataiteen osastolta 10 vuotta aiemmin, ohjannut useita kansainvälisillä festivaaleilla palkittuja lyhytelokuvia sekä käsikirjoittanut ja ohjannut  Reetta ja Ronja -nimisen lasten draamasarjan Ylelle .
 Silti jotkut rahoittajat antoivat ymmärtää, ettei hän ollut vielä valmis pitkän elokuvan ohjaajaksi.
 – Ei ollut mitään, mitä olisin voinut tehdä enemmän. On vain tilastollinen fakta, että miehet pääsevät ohjaamaan pitkän elokuvan aiemmin. Naisesta ajatellaan, että olet liian nuori, kunnes olet liian vanha, Bergholm toteaa.
 Hän piti vähättelevää suhtautumista turhauttavana ja pienentävänä. Kun hän esitteli  Pahanhautojaa  ulkomaisille rahoittajille Montrealin Frontiers-tapahtumassa, hän koki jotain aivan muuta. Häntä pidettiin aiempien ohjaustensa perusteella lahjakkaana ja lupaavana.
 – Silloin koin, että pystyn täyttämään minun kokoiseni tilan maailmassa. Kun kuunnellaan ja arvostetaan, voi kasvaa ja olla itsensä kokoinen.
 Pelko vei kauhun pariin
 Bergholmin tie kauhun tekijäksi on erikoinen. Hän oli herkkä lapsi, jolla oli vilkas mielikuvitus. Kun hän näki videovuokraamossa julisteen  Painajainen Elm Streetillä  -elokuvasta, se sai aikaan voimakkaan pelkoreaktion. Elokuvan kauheasta, lapsia jahtaavasta Freddy-hahmosta tuli vakioseuralainen, joka lymyili perheen vaatekaapissa. Niin lapsen mieli kuvitteli. Samoin kävi monelle muulle pelottavalle fantasiahahmolle.
 – Totuin niihin niin paljon, että lopulta kiinnyin niihin. Oikeat tilanteet elämässä ovat usein hämmentäviä ja outoja. Se, mitä pelkäämme mielikuvituksessamme, on eri tavalla pelottavaa, mutta kuitenkin tuttua ja sitä kautta turvallista, Bergholm sanoo.
 Mielen luomien olentojen avulla saattoi käsitellä omia pelkoja. Yksi niistä liittyi ulkopuolisuuden kokemuksiin.
 – Opettelin mielikuvitusolentojeni kautta oikeiden ihmisten kohtaamista. Vaikka minulla oli lapsena paljon hyviä ystäviä, minulle oli haastavaa olla isoissa ihmisporukoissa esimerkiksi kesäleireillä, Bergholm sanoo.
 Kun Bergholm oli kuusivuotias, hänellä oli tulevaisuuden varalle kaksi vaihtoehtoa: joko hänestä tulee koko maailman presidentti tai sitten elokuvaohjaaja. Bergholm valitsi jälkimmäisen.
 Ammatti on sama kuin vanhemmilla  Marjut Komulaisella  ja  Timo Bergholmilla . Isä ja äiti puhuivat töistä kotona, ottivat lapsia kuvauspaikoille ja näyttivät elokuvia. Heräsi rakkaus valkokankaan tapaan kertoa.
 – Ajattelen myös tunteet kuvina. Kun lapsena katsoin elokuvia, koin, että nuo puhuvat minun kieltäni. Minulle syy tehdä elokuvia, on se, että voin kommunikoida omalla äidinkielelläni.
 Hanna Bergholmin ensimmäinen pitkä elokuva kertoo perheestä, jonka tytär löytää oudon linnunmunan. Siitä kuoriutuu pelottava olento. Katriina Laine / Yle
 Sietokyky kasvoi kauhua katsomalla
 Ohjaamiseen ei ole Bergholmille koskaan liittynyt glamouria, punaisia mattoja tai pystejä. Se on ollut työtä.
 Pahanhautojan  ohjausta varten hän katsoi kaikki ne genreen liittyvät elokuvat, jotka yliherkältä ja kauhua pelkäävältä tytöltä olivat jääneet väliin. Perusklassikot –  Psykot  ja  Hohdot  – hän oli jo nähnyt, mutta läpikäytävien listalla oli yli sata elokuvaa.
 – Aluksi se oli aivan kauheaa. Katsoin niitä peiton takaa, mutta sitten siedätyin niille, hän kuvailee.
 Pelon käsitteleminen on aina kiinnostanut Bergholmia. Silti hän ei edelleenkään sulata tarkoituksellisen shokeeraavaa viihdekauhua.
 – On vastenmielistä, jos tehoja haetaan itsetarkoituksellisesta väkivallalla mässäilystä. Koen sellaisen moraalittomana.
 Kauhussa Bergholmia kiinnostaa erityisesti se, että sisäiset tunteet, joille ei löydy sanoja, voivat saada elokuvallisen ja visuaalisen muodon.
 – Yllättävät, absurdit asiat ovat hyväksyttyjä ja kerronnan keinot ovat sitä kautta ihanan rajattomat. Koen sen vapauttavana.
 Hanna Bergholm oli herkkä lapsi, jolla oli vilkas mielikuvitus. – Aiemmin en uskaltanut katsoa kauhuelokuvia. En ollut niiden fani, vaan pelkäsin niitä. Katriina Laine / Yle
 Jos korea myy, miksei suomi?
 Pahanhautojan  kehittelyvaiheessa osa ulkomaisista rahoittajista piti tärkeänä, että elokuvan kieli olisi englanti. He ajattelivat, että se myisi paremmin. Bergholm oli toista mieltä. Hän ei halunnut lähteä kilpailemaan amerikkalaisten Marvel-tuotantojen kanssa, vaan seurata eteläkorealaisen ohjaaja  Bong Joon-Hon  esimerkkiä.
 Joon-Hon koreankielinen  Parasite  teki historiaa. Se voitti viime vuonna parhaan elokuvan Oscar-palkinnon ensimmäisenä ei-englanninkielisenä tuotantona. Jos korea toimi, miksei myös suomen kieli?
 – Maailmalla kukaan ei ymmärrä suomesta sanaakaan. Se kuulostaa aivan satukieleltä. Tämä sopii todella hyvin kauhuleffaan, Bergholm ajattelee.
 Elokuva kuvattiin Latviassa, paikassa, joka voisi olla Suomi, mutta jossa on jotain tunnistamatonta.
 – Paikasta tulee fiilis, että tässä on jotain outoa. Missään ei näy mitään, mikä viittaisi johonkin maahan tai aikaan tai sitoisi tarinan jonnekin.
 Suomen kielen ja paikan valinta on osoittautunut oikeaksi ratkaisuksi. Elokuva on Bergholmin mukaan myyty jo ennen ensi-iltaansa yli 40 maahan.
 Elokuvaan haki 1 200 tyttöä
 Pahanhautojan  tyttären vaativaa roolia varten koekuvattiin 1 200 tyttöä. Tarina nähdään Tinjan näkökulmasta, ja näyttelijän piti pystyä esittämään kaksoisroolia, kun munasta kuoriutuva olio alkaa saada Tinjan piirteitä.
 Rooliin valittiin kuvausten aikaan 12-vuotias  Siiri Solalinna .
 – Siirin piti näytellä todella äärimmäisiä tunteita: alkaa itkeä kuvan aikana, karjua täysillä, olla väkivaltainen ja tapella.
 Siirin kanssa harjoiteltiin ja keskusteltiin paljon. Bergholm kehuu työtä Siirin kanssa helpoksi. Edes tekokyyneleitä ei tarvittu.
 – Siiri halusi kokeilla, pystyykö hän itkemään keskittymällä. Hän sanoi aina: "Odottakaa hetki. Nyt olen valmis." Ja sitten hän itki, Bergholm sanoo.
 Seuraavaksi keskiössä äidin aggressio
 Bergholm kirjoittaa parhaillaan seuraavaa uutta elokuvaa  Pahanhautojan  käsikirjoittajan  Ilja Rautsin  kanssa. Siitä on valmiina ensimmäinen käsikirjoitusversio.  Yön lapsi  -työnimellä kulkeva elokuva kertoo pariskunnasta ja kolmekymppisestä naisesta, joka saa lapsen. Nainen kokee, että lapsi on vieras ja pelottava.
 – Hän kuulee naapurin eukolta tarinoita peikoista ja alkaa kokea, että lapsi on vaarallinen, imee hänestä kaiken elinvoiman ja tuhoaa hänet.
 Elokuva käsittelee kauhun keinoin äidin aggression tunteita. Se perustuu osittain Bergholmin omiin kokemuksiin ja havaintoihin äitinä.
 Bergholm kertoo ennen äidiksi tuloa katsoneensa paljon  Super Nanny  -tv-ohjelmaa. Siinä maijapoppasmaisen lempeä mutta tiukka lastenhoitaja pistää piltit ja heidän vanhempansa tyynesti kuriin. Harva pystyy samaan.
 – Kun sain lapsen, ajattelin lopulta, että antaa olla. Tuntuu, että on muoti-ilmiö jakaa ristiriitaisia neuvoja ja sanoa, että jos teet toisella tavalla, tuhoat lapsesi. Olen seitsemän vuoden aikana oppinut olemaan armollisempi itselleni ja todennut, että tämä on jatkuvaa epäonnistumista. Jos yrittää parhaansa, se riittää.
 Hanna Bergholmin ohjaama ja Ilja Rautsin käsikirjoittama  Pahanhautoja  saa ensi-iltansa alkuvuodesta 2022.
 – Koen kauhuelokuvissa vapauttavana sen, että tunteet, jotka ovat meidän sisällämme ja joille ei löydetä sanoja, voivat saada elokuvallisen, visuaalisen muodon, Hanna Bergholm sanoo. Katriina Laine / Yle
 Elokuvaohjaaja Hanna Bergholm Syntynyt 1980 Helsingissä. Valmistunut Taideteollisen korkeakoulun elokuvaohjaajalinjalta 2009. Ohjannut mm. lyhytelokuvat  Nukkemestari  2018,  Gorilla  2009 ja  Varjot  2009 sekä tv-sarjat  Reetta ja Ronja  2009 ja jaksoja rikosdraamasarja  Harjunpäästä  2022. Ohjannut pitkän elokuvan  Pahanhautoja  2022. Lyhytelokuvat ovat kiertäneet kansainvälisillä festivaaleilla ja saaneet useita palkintoja. Nukkemestari on lisäksi esitetty New Yorkin modernin taiteen museo MoMassa 2018.
 Mitä ajatuksia artikkeli herätti? Keskustele aiheesta 11.10. klo 23 asti.

“Mietin, mitä teen tällä raivolla” – kokemus pienen lapsen vanhemmuudesta sai ohjaamaan kauhuelokuvan äidistä


Summary: Tilastojen mukaan syömishäiriötä oireilee yleisimmin nainen, mutta joukossa on myös miehiä: arviolta yksi tai kaksi kymmenestä. He jäävät kuitenkin huomaamatta.

Jere Ollila  istui sairaalan päivystystilassa ja odotti.
 Iäkäs rouva tuli hänen luokseen ja kysyi, saisiko rukoilla nuorukaisen puolesta.
 Et, Ollila vastasi, mutta oli häkeltynyt.
 Näyttikö hän tosiaan niin sairaalta, että tuntematon ihminen oli halunnut rukoilla hänen tähtensä?
 Oli toukokuu 2016. Ollila oli 16-vuotias. Peruskoulu päättyisi pian ja alkaisi kesäloma.
 Lääkärin ovi avautui. Ollila päätettiin ottaa välittömästi lastenosastolle. Syynä oli nopeasti kärjistynyt syömishäiriö.
 Yöllä Ollila herätettiin kesken unien. Oli pakko, hoitajat kertoivat. Syke oli ollut liian alhainen.
 Ollila käsitti, että jos tilanteeseen ei olisi puututtu, sydän olisi ennen pitkää väsynyt. Hän olisi saattanut kuolla.
 Toisaalta, sairaalan sängyllä maatessaan, hänestä tuntui kuin hän olisi voittanut jotain.
 Sen hän olisi voinut huutaa vaikka koko maailmalle.
 Näettekö? Minä pystyin tähän. Enää ette voi sanoa minua lihavaksi.
 Tuhoisa sukupolvikokemus
 Ollila istuu sänkynsä laidalla pienessä yksiössä Helsingin kantakaupungissa. Sormet tapailevat säveliä kitaralla.
 Musiikki on hänelle pakokeino. Sen avulla hän rentoutuu ja harhauttaa itseään, kun vanhat ajatusmallit pulpahtavat pintaan ja alkaa ahdistaa.
 Ollila, 21, sairastui laihuushäiriöön eli anoreksiaan peruskoulun viimeisellä luokalla. Siitä on nyt viisi vuotta, mutta itse aihe on erityisen ajankohtainen.
 Puolitoista vuotta jatkunut koronaviruspandemia on asiantuntijoiden mukaan lisännyt ja osin pahentanut nuorten syömishäiriöoireilua.
 Nuoret ovat jääneet yksin, eikä  sukupolvikokemus  ole tehnyt heille hyvää.
 Mielikuva syömishäiriöisestä on usein nuori langanlaiha nainen. Se ei kuitenkaan ole koko totuus.
 Pimentoon jää juuri Ollilan kaltaisia nuorukaisia.
 Edessä kallis lasku
 Arviolta yksi tai kaksi kymmenestä syömishäiriötä oireilevasta on poika tai mies.
 Kuitenkin hoitoa saaneista heitä on merkittävästi vähemmän, vain yksi kahdestakymmenestä. Se tarkoittaa, että tälläkin hetkellä syömishäiriön kanssa kamppailee miehiä, jotka eivät syystä tai toisesta saa oireisiinsa apua.
 Avulle olisi tarvetta.
 Esimerkiksi Helsingin ja Uudenmaan sairaanhoitopiirin HUSin Syömishäiriöyksiköstä kerrotaan, että hoitoon on tullut enemmän nuoria kuin aiemmin ja osalla oireilu on yhä vaikeampaa.
 Enemmistö nuorista potilaista sairastaa osastonlääkäri  Annamari Kivihuhdan  mukaan laihuushäiriötä. Hänellä ei ole esittää ajantasaisia lukuja eikä tilastoja, mutta hän toteaa koronaepidemian vaikutusten näkyvän viiveellä.
 – Edelleen hoitoon tulee potilaita, joiden oireilun alkamiseen epidemia on selvästi vaikuttanut.
 Ilmiö on kansainvälinen, sanovat valtakunnallisen Syömishäiriöliiton puheenjohtaja  Rasmus Isomaa  sekä ylilääkäri  Terhi Aalto-Setälä  Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen THL:n mielenterveystiimistä.
 Näyttää myös, että syömishäiriöön sairastutaan entistä nuorempana.
 – Tämä ei ole vain länsimaiden tai rikkaiden maiden ongelma. Joka puolella maailmaa raportoidaan, että pandemia-aikana syömishäiriöoireilu on lisääntynyt, Aalto-Setälä sanoo.
 Taustalla voi olla monia syitä. Ilmeisin on poikkeusajan arki itsessään: kouluissa on oltu vuoroin lähi- ja vuoroin etäopetuksessa. Myös harrastuksia on ollut jäissä.
 Se on vaatinut nuorelta paljon. Arjessa ei ole ollut tuttuja rutiineja eikä ympärillä kavereita, Syömishäiriöliiton Isomaa selittää.
 – Moni nuori sanoo, että silloin kun koulut olivat kiinni, syömishäiriö otti vallan.
 Tilannetta ei ole hänen mukaansa helpottanut sekään, että paikoin kouluterveydenhuollon henkilöstö on ollut kiinni koronaan liittyvissä tehtävissä ja terveystarkastuksia on saatettu lykätä.
 – Luulen, että on iso velka vielä maksamatta.
 Suuntaa antaa esimerkiksi THL:n syyskuussa julkaisema kouluterveyskysely.
 Siinä kysyttiin ensi kertaa tavallisesta poikkeavasta syömiskäyttäytymisestä. Kyselyn perusteella kolmannes kahdeksas- ja yhdeksäsluokkalaisista tytöistä raportoi syömishäiriöön viittaavasta oireilusta, ylilääkäri Aalto-Setälä kertoo.
 Pojissa vastaava osuus oli liki yksi kymmenestä.
 Omasta mielestään lihava
 Jere Ollila koki tarvetta laihduttaa jo ensimmäisellä luokalla.
 Hän ei ollut lihava lapsi. Pikemminkin normaalipainoinen, mutta mielikuva pään sisällä oli toinen.
 – Sain lapsena käsityksen, että olen lihava ja ihmiset huomaavat sen eivätkä siksi pidä minusta.
 Ollila osallistui alakouluiässä tutkimukseen, jossa tarkasteltiin lasten liikuntaa ja ravitsemusta.
 Hän sai kuulla pienestä pitäen, söikö oikein vai söikö liikaa, liikkuiko tarpeeksi vai liian vähän, paljonko painoi ja minkä verran hänen pitäisi painaa.
 – Ne olivat asioita, mitä sen ikäisen ei olisi tarvinnut kuulla.
 Ollila joutui myös kiusatuksi. Se vahvisti mielikuvaa siitä, että hän ei ole sellainen kuin pitäisi.
 Tammikuussa 2016, täytettyään kuusitoista, hän päätti laihduttaa muutaman kilon. Ensin ruokavaliosta karsiutuivat herkut, sitten viljat.
 Huhti–toukokuussa Ollila salli itsensä syödä vain hedelmiä ja kurkkua.
 Lounas saattoi jäädä väliin. Lopulta tuli päiviä, kun hän ei syönyt mitään.
 Yhdeksännen luokan terveystarkastuksessa havaittiin, että paino on pudonnut, ja sitä ryhdyttiin tarkkailemaan kuukauden välein.
 Hoitaja epäili, että syynä saattaisi olla keliakia tai jokin muu fysiologinen tekijä.
 – En tietenkään sanonut, että ei painonpudotus tuollaisesta johdu vaan varmaan siitä, että en syö, Ollila muistelee.
 Toukokuussa, juuri ennen päivystykseen joutumista, lääkäri totesi Ollilalle, että on mahdollista, että tällä on syömishäiriö.
 – Aiemmin sitä ei ollut pidetty edes mahdollisuutena.
 Kokemus ei ole tavaton. Syömishäiriötä sairastavia poikia ja miehiä tunnistetaan terveydenhuollossa huonosti, kertoo aiheeseen perehtynyt Syömishäiriöliiton Rasmus Isomaa.
 – Jos vastaanotolle tulee nainen, jolla on paino laskenut ja ehkä kuukautiset jääneet pois, syyksi ajatellaan nopeasti syömishäiriötä. Mutta jos vastaanotolle tulee mies, joka on laihtunut, ajatellaan, että taustalla on jokin kehollinen sairaus tai että se korjautuu itsestään, hän kärjistää.
 Isomaan mukaan miehillä voi syömättömyyden sijaan korostua lihaksikkuutta tavoitteleva syömiskäyttäytyminen.
 Se ei näy samalla tavalla ulospäin, mutta siinäkin ajatukset kiertävät kehää kehon ympärillä.
 Yhteistä syömishäiriöille on, että ne ovat keino sietää esimerkiksi turvattomuuden, yksinäisyyden tai arvottomuuden kokemusta.
 – Minulla on tapana sanoa, että syömishäiriö syntyy mielen maailmassa mutta pesii kehoon, Isomaa toteaa.
 Sairaus jättää jäljen
 Kevät oli pitkällä, kun Jere Ollila havahtui ensi kerran pohtimaan, oliko jatkuva laihduttaminen hyväksi hänelle.
 Hänellä oli aina kylmä. Hän ei myöskään jaksanut seistä pihalla ja jutella tuttaviensa kanssa.
 Toisaalta hän koki, että vaihtoehtoa ei ollut. Omasta mielestään hän ei ollut tarpeeksi laiha.
 Vanhemmat olivat huomanneet, ettei poika syönyt. He yrittivät tarjota tälle syötävää, mutta tämä suuttui ja saattoi huutaa kovaan ääneen, että päättää itse, mitä syö, ja "älkää te puuttuko".
 Syömättömyys ei ole ihmiselle luontaista käyttäytymistä. Sen vaikutukset ilmenevät eri tavoin myös aivoissa ja mielessä.
 Laihuushäiriön neuropsykologisista piirteistä väitöskirjaa tekevä  Emma Saure  luettelee kolme esimerkkiä:
 Kehossa näkyvien vaikutusten luettelo on sekin pitkä, sanoo ravitsemusterapeutti  Mari Aalto  Suomen Terveystalosta.
 Pitkään liian vähällä ravinnolla oltuaan keho alkaa sopeuttaa itseään nälänhätään. Toiminnot ovat kuin hidastetussa elokuvassa.
 Alun oireita ovat muun muassa palelu, hiustenlähtö ja pulssin hidastuminen. Ennen pitkää ilmaantuu lihas- ja luukatoa.
 Sosiaalinen elämä loppuu, kun ihminen eristäytyy ja elämä pyörii painon ympärillä.
 Ollilasta hänen silloinen käytöksensä ja ajattelunsa tuntuu nyt kaukaiselta.
 – Sairaus sekoittaa ihmisen. Hänestä tulee itsekäs. Kaikki liittyy syömisen välttelyyn ja laihuuden tavoitteluun. Itse koin sen pelinä, joka pitää voittaa.
 Käännekohta
 Sitten tuli aamu, kun Ollila ei jaksanut enää nousta sängystä.
 Toukokuu oli puolivälissä. Ollila valehteli äidilleen, että on flunssassa eikä voi mennä kouluun.
 Äiti ei uskonut, vaan lähti viemään poikaansa päivystykseen.
 – Siinä vaiheessa olin kognitiivisilta kyvyiltäni niin rajoittunut, että kävelin vain perässä.
 Sairaalassa Ollila sai ravitsemushoitoa. Varsinaisen paranemisen hän kokee alkaneen, kun pääsi asumaan vuodeksi kuntoutuskotiin.
 Tammikuussa 2017 hän aloitti opinnot aikuislukiossa. Hän tapasi uusia ihmisiä, sai kavereita ja innostui taas elämästä.
 – Elämässä oli mielekkäitä asioita. Minulla oli syitä pysyä terveissä elämäntavoissa ja päästä irti syömishäiriökäyttäytymisestä.
 Myöhemmin Ollila kuuli, että yläkoulussa opettajat olivat panneet hoikistuneen oppilaan merkille ja keskustelleet, olisiko jotain tehtävissä.
 Välillä hän on miettinyt, olisiko syömishäiriö äitynyt niin pahaksi, jos tilanteeseen olisi hoksattu puuttua aiemmin.
 – Mutta en minä syytä ketään.
 Syömishäiriö kulkee mukana
 Ollila kuvailee suhdettaan ruokaan normaaliksi. Hän toki miettii ruuan terveellisyyttä, mutta niin miettii moni muukin.
 Kaloreita hän ei ole laskenut vuosiin.
 – Juhlissa tai ravintolassa pystyn nauttimaan ruuasta, ja pidän sen aiheuttamaa nautintoa myös tärkeänä.
 Hän toivoo, että poikien ja miesten syömishäiriöt tiedostettaisiin ja että niihin suhtauduttaisiin vakavasti.
 Syömishäiriötä oireilevia hän neuvoo pyytämään rohkeasti apua.
 – Näitä asioita ei kannata hävetä.
 Syömishäiriö ei kehity hetkessä, eikä siitä myöskään parannuta noin vain. Vaikka Ollila voi nyt hyvin, hän tiedostaa, että työ on yhä kesken.
 Esimerkiksi puntaria hän pyrkii välttämään kokonaan.
 – Se on tuhon tie. Tiedän sen.
 Peiliin katsoessaan hän yrittää keskittyä ennemmin siihen, kuka on, kuin siihen, miltä näyttää.
 Siinä on ero.
 Lue seuraavaksi:
 Ahdistusta, masennusta, uupumista – kouluterveyskysely paljastaa, että korona on koetellut erityisesti tyttöjen jaksamista
 Miltä näyttää syömishäiriöisen mielenmaisema? Ahmimista, oksentamista ja kaipuuta rakkauteen
 Keskustelu on avoinna 11.10. klo 23 asti.

Jere Ollila, 21, lopetti syömisen ja iloitsi: "Enää ette voi sanoa minua lihavaksi" – korona lisäsi vaikeasti tunnistettavaa syömishäiriötä


Summary: Paperiset osakekirjat jäävät vähitellen historiaan, kun taloyhtiöt saavat osakeluettelot siirrettyä. Sen jälkeen asuntojen nykyisten omistajien on kymmenessä vuodessa muutettava omistuksensa sähköiseksi.

Suomessa on käynnissä osakehuoneistojen tietojen sähköistäminen. Vanhojen, ennen vuotta 2019 perustettujen taloyhtiöiden on siirrettävä osakeluettelonsa Maanmittauslaitoksen ylläpitämään huoneistotietojärjestelmään. Tätä uudempien taloyhtiöiden tiedot ovat siirtyneet sinne jo automaattisesti.
 Suomessa on noin 90 000 asunto-osakeyhtiötä, joiden pitää tehdä tämä siirto vuoden 2023 loppuun mennessä.
 Päätöksen siirrosta tekee taloyhtiön hallitus. Se myös tiedottaa osakkaille, kun osakeluettelo on siirretty.
 Ennen siirtoa taloyhtiön on myös tarkistettava, että esimerkiksi tiedot osakkeista ja taloyhtiön edustajista kaupparekisterissä ovat ajan tasalla. Nämäkin tiedot siirtyvät huoneistotietojärjestelmään.
 Asunnon nykyisten omistajien aikataulu on taloyhtiötä väljempi. Paperinen osakekirja on muutettava sähköiseksi omistajamerkinnäksi kymmenessä vuodessa taloyhtiön osakeluettelon siirrosta.
 Osakehuoneistoja on Suomessa noin 1,5 miljoonaa.
 Maanmittauslaitoksen Saija Korhonen muistuttaa, että jos huoneisto vaihtaa omistajaa ennen kymmenen vuoden määräajan päättymistä, uuden omistajan on haettava omistuksensa rekisteröintiä jo kahden kuukauden kuluessa.  Esa Huuhko / Yle
 Tietojen siirto huoneistotietojärjestelmään etenee hitaasti
 Tietojen siirto sähköiseen huoneistotietojärjestelmään on edennyt varsin verkkaisesti.
 Kaikkiaan huoneistotietojärjestelmässä on tällä hetkellä tiedot noin 6500:sta taloyhtiöstä. Niistäkin 3500 on järjestelmässä vuoden 2019 alusta asti olleita uusia asunto-osakeyhtiöitä.
 Tähän mennessä vasta vajaat 3000 vanhaa taloyhtiötä on siirtänyt osakeluettelonsa.
 – Se on hyvin vähän. Fakta on, että tässä ollaan vielä ihan alkumetreillä, kirjaamislakimies  Saija Korhonen  Maanmittauslaitokselta myöntää.
 Suomen Kiinteistöliiton Virpi Hienosen mukaan ammattimaista isännöintiä käyttävien isojen taloyhtiöiden kannattaa odottaa osakehuoneistojen tietojen siirtämistä siihen asti, kun se onnistuu isännöintijärjestelmistä huoneistotietojärjestelmään.    Pekka Rousi / Kiinteistöliitto
 Isompien taloyhtiöiden kannattaa odottaa isännöintijärjestelmien valmistumista
 Jos taloyhtiö käyttää asioiden hoidossa isännöintitoimistoa, ei osakkaiden tarvitse itse huolehtia osakeluetteloiden siirrosta uuteen sähköiseen järjestelmään. Käytännön työn tekee isännöintitoimisto. Ammattimaista isännöintiä käyttää noin puolet taloyhtiöistä.
 Vanhempi lakiasiantuntija  Virpi Hienonen  Suomen Kiinteistöliitosta sanoo, että näiden isojen taloyhtiöiden kannattaakin hieman odottaa osakeluetteloiden siirtämistä. Syy on tekninen.
 – Isännöintijärjestelmiin tehdään vielä kehitystyötä. Kun ne saadaan sillä tavalla valmiiksi, että tiedon siirto onnistuu isännöintijärjestelmästä huoneistotietojärjestelmään, on tiedonsiirto helpompi tehdä.
 Maanmittauslaitos sai tiedonsiirron mahdollistavan niin sanotun rajapintansa valmiiksi aiottua myöhemmin viime vuoden lopulla. Vasta sen tapahduttua isännöintijärjestelmiin päästiin tekemään tarvittavia muutoksia.
 Muun muassa tämän takia osakeluetteloiden siirrolle annettiin vuosi lisäaikaa vuoden 2023 loppuun.
 – Kun isännöintijärjestelmien muutokset ovat valmiit, niin isomman tietomassan siirtäminen on huomattavasti helpompaa ja sujuvampaa. Toivomme, että tämä lisää ensi vuonna osakeluetteloiden siirtoja, Saija Korhonen sanoo.
 Virpi Hienosen arvio on, että nyt ollaan siinä vaiheessa, että vähitellen ainakin osa isännöintijärjestelmistä valmistuu.
 – Varmasti vuoden vaihteessa näiden järjestelmien piirissä olevien isojen taloyhtiöiden siirrot alkavat vihdoin vauhdittua.
 Isännöintitoimistot hoitavat yleensä isojen kerrostaloyhtiöiden tietojen siirron sähköiseen järjestelmään. Pienissä rivi- ja paritaloyhtiöissä siirto tehdään usein itse nettisovelluksen kautta.  Tiina Jutila / Yle
 Pienet taloyhtiöt siirtävät tietonsa itse
 Pienemmät taloyhtiöt, joissa osakkaat hoitavat isännöinnin yleensä itse, siirtävät osakeluettelonsa huoneistotietojärjestelmään nettisovelluksen kautta. Maanmittauslaitos otti tämän  siirtopalvelun  käyttöön huhtikuussa 2020.
 Silti pienetkään yhtiöt eivät ole pitäneet kiirettä osakeluetteloiden siirrossa.
 Maanmittauslaitoksen mukaan kyse saattaa olla tiedon puutteesta.
 – Meiltä on nyt lähdössä viranomaiskirje taloyhtiöiden edustajille, jossa asiasta muistutetaan, Saija Korhonen kertoo.
 Mitään kiirettä siirrolle ei sinänsä vielä ole, sillä aikaa on reilut kaksi vuotta. Mutta jos taloyhtiö tekee siirron ajoissa, se välttää viime hetken ruuhkat.
 – Jos jättää siirron ihan viime hetkeen, palvelut ovat voineet ruuhkautua ja voi olla hankalampi saada apua siirron tekemiseen, Hienonen Suomen Kiinteistöliitosta sanoo.
 Asunnon omistajan on lähetettävä paperinen osakekirja Maanmittauslaitokselle mitätöitäväksi ja tuhottavaksi. Sen voi kuitenkin pyynnöstä saada itselleen muistoksi.  Tiina Jutila / Yle
 Paperiset osakekirjat siirtyvät historiaan
 Yksittäisen osakehuoneiston omistajan vastuulle jää  paperisen osakekirjan muuttaminen sähköiseksi omistajamerkinnäksi  kymmenessä vuodessa taloyhtiön osakeluettelon siirrosta. Tämä maksaa 60 euroa.
 Omistuksen rekisteröintiä ei ainakaan vielä voi tehdä sähköisesti vaan käytössä on paperinen lomake.
 Myös paperinen osakekirja on lähetettävä tai vietävä Maanmittauslaitokselle mitätöitäväksi.
 – Täällä se mitätöidään ja tuhotaan. Paperisen osakekirjan voi kuitenkin mitätöinnin jälkeen saada pyynnöstä muistoksi itselleen. Palautuksesta peritään kymmenen euron korvaus, Saija Korhonen kertoo.
 Usein osakekirjaa ei ole säilytetty itse vaan se on ollut lainan vakuutena pankissa. Tällöin myös pankki voi omistajan puolesta hakea sen muuttamista sähköiseksi omistajamerkinnäksi.
 Jos asunto myydään ennen kymmenen vuoden määräajan päättymistä niin uuden omistajan tai hänen pankkinsa täytyy hoitaa omistuksen rekisteröinti ja osakekirjan mitätöinti. Määräaika on kaksi kuukautta.
 Sähköinen järjestelmä helpottaa asuntokauppoja
 Huoneistotietojärjestelmän tarkoitus on parantaa asuntohuoneistojen tietojen saatavuutta ja luotettavuutta.
 – Aiemmin nämä tiedot omistuksista ja panttauksista eivät ole olleet saatavissa keskitetysti, eivätkä ne ole olleet vertailukelpoisia, eivätkä kovin kattaviakaan, Korhonen sanoo.
 Tavallinen kuluttaja hyötyy uudistuksesta etenkin asuntokauppoja tehdessään. Kun tiedot ovat kootusti yhdessä paikassa, voidaan esimerkiksi helpommin varmistua siitä, ettei asunto-osake ole velan panttina.
 Myös asunnon käyttäminen lainan vakuutena sujuvoituu, kun sähköiseen järjestelmään siirryttäessä paperista osakekirjaa ei enää tarvita.
 Lue myös
 Yle selvitti: Isännöitsijöillä on kaksoisrooli palvelumyyjänä ja ostajan edunvalvojana, ja nyt se kaihertaa taloyhtiöissä eri puolilla Suomea

Vasta kolme prosenttia taloyhtiöistä on ehtinyt siirtyä sähköiseen huoneistotietojärjestelmään – aikaa on vuoden 2023 loppuun


Summary: Palju on valloittanut saunakansan sydämet runsaassa 10 vuodessa. Tiia Lampelalle ja Lea Aittolahdelle paljuun pulahtaminen on arjen luksusta.

Tottijärvelle kolme vuotta sitten rakennettu talo hohtaa uutuuttaan, mutta terassilla paljua ympäröivät lankut ovat jo kuluneet ja vaatisivat uudelleen öljykäsittelyä. Näky kertoo kovasta käytöstä.
 Talon asukas  Tiia Lampela  aloittaa päivänsä paljusta.
 Vapaaottelua harrastava päiväkodin johtaja Tiia Lampela saa aamuihinsa hyvän lähdön pulahtamalla paljuun ja katselemalla maaseudun luontoa. Outi Parikka / Yle
 – Teen sellaista työtä, jossa on monta asiaa mielen päällä. Aamulla laitan kahvin tippumaan ja menen kylmään paljuun. Katselen maisemia ja mietin, että tästä tulee hyvä päivä.
 Altaan vesi lämmitetään vain talvisin. Tiia Lampelan mukaan palju on hänelle niin tärkeä, että talon suunnittelu lähti saunan ja paljun sijoittelusta.
 Uuden talon suunnittelun lähtökohtana oli, että saunasta on hyvä näkymä maalaismaisemaan ja paljuun. Ja että saunasta on lyhyt matka paljuun.   Petri Aaltonen / Yle
 Tiia Lampela on yksi Ylen minidokkarin viidestä päähenkilöstä, jotka kertovat paljun vetovoimasta.
 Lisää aiheesta:   Ylen minidokkari kertoo, miten palju vei saunakansan sydämen .
 Kymmenisen vuotta sitten Suomeen rantautunut paljuinnostus on vienyt monen muunkin sydämen. Korona-aika on lisännyt paljujen myyntiä entisestään.
 Maatilalla ehtii paljuun, jos sijainti on hyvä
 Myös Päijänteen rannalla Kuhmoisissa Aittolahden tilalla palju on kovassa käytössä. Maatilayrittäjä  Lea Aittolahti  pystytti paljun keskelle maatilan pihapiiriä eikä rantasaunalle, vaikka se tuli ensiksi mieleen. Näin hän ehtii käyttää paljua enemmän.
 Maatalon emäntä Lea Aittolahti katkaisee pitkän työpäivänsä paljussa. Tällä kertaa mukana on perheen tytär. Puoliso ei päässyt  mukaan. Outi Parikka / Yle
 Aittolahden perhe tekee kesäisin lähes 14-tuntista työpäivää. Siksi on kätevintä, että taukopaikka on maatilan keskellä.
 Tilan päätoimi on 1750 ulkoilevan linnun kanala. Aittolahdet käyvät myymässä munat suoramyyntinä ympäri Etelä-Suomea. Perheeseen kuuluu myös kolmetoista hevosta, joilla emäntä tarjoaa ratsastustunteja ja -leirejä. Elantoa kartuttaa myös pienimuotoinen maatilamatkailu. Emäntä on myös kunnanvaltuutettu.
 Aittolahden tila ulottuu Päijänteeseen saakka, mutta perhe päätti sijoittaa paljun keskelle pihapiiriä, jotta muistaisi paremmin kiireen keskellä asettua paljuun rauhoittumaan.  Petri Aaltonen / Yle
 – Tämä palju on paikka, missä olemme pystyneet rentoutumaan ihan keskellä kaikkia töitä.
 Paljussa juttelu menee syvemmälle tasolle
 Lea Aittolahti saa paljussa kiireettömyyden tunteen keskellä työn tohinaa. Hän on huomannut, että palju auttaa avautumaan.
 – Ystävien kanssa on ollut hyviä keskusteluja saunomisen ja paljuttelun yhteydessä. Siinä kaikki ovat tavallaan pysähtyneet samaan tilaan, jota palju kehystää. Syntyy intiimimpi ja läheisempi yhteys kuin pöydän ääressä istuessa.
 Lea Aittoniemi rakastaa lämpöä. Siksi talvella paljuilu ei maistu. Ajatus siirtymisestä pakkasella lämpimästä paljusta pihasaunaan puistattaa. Hänelle paras  paljuiluaika on syksy. Outi Parikka / Yle
 Myös Tiia Lampela on huomannut, että palju avaa sielun sopukat.
 – Tykkään kokkailla ja tehdä asioita yhdessä kavereiden kanssa. Kun kokoonnumme paljuun ja olemme lähellä toisiamme, keskustelu menee nopeammin syvemmälle tasolle.
 Palju tukee myös vapaaotteluharrastusta, joka altistaa vammoille. Kuvaushetkellä Lampela oli toipumassa polven ristisiteen leikkauksesta ja haki kylmästä paljusta apua turvotuksen vähentämiseen ja jalan notkistamiseen.
 Tiia Lampelan seurakaverit vapaaottelijat Verneri Hakkinen, Elmo Peltonen ja Juuso Renfors kyläilevät Tottijärven terassilla.  Outi Parikka / Yle
 Tamperelaisen vapaaotteluseuran jäsenet nauttivat myös silloin tällöin Tottijärven hulppeista puitteista. Sauna ja palju auttavat painopudotuksessa ennen kisoja. Kisojen jälkeen paljuilu vauhdittaa vammoista toipumista ja rentouttaa.
 Tiia Lampelan ja Lea Aittolahden lisäksi Ylen paljudokkarissa on mukana sisätautien ja reumatologian erikoislääkäri  Kirsti Uoti,   joka jatkaa jo neljännessä polvessa ihmisten hoitamista vedellä. Suomalaisten paljurakkauden anatomiaa avaavat myös paljunvalmistaja  Mika Rantanen  ja pienyrittäjä  Kalle Järvelä .
 Lue myös:
 Paljuhurmos vei alan suurimman valmistajan äärirajoilleen ja johti pörssiyhtiön syliin – “Paljulle ei käy kuten leipäkoneelle”
 Lomakeskukset hylkivät kylpypaljuja paloturvallisuuden ja vesivahingon riskin vuoksi – pienyrittäjä kehitti paljun, joka sopii myös mökkikylään

Palju kuuluu tosifanin arkeen päivittäin – Tiia Lampelan aamu alkaa pulahduksella: "Katselen maisemia ja mietin, että tästä tulee hyvä päivä"


Summary: Suomi lisää sotilaiden määrää Länsi-Afrikassa. Uutena maana on Niger. Asiantuntija sanoo Ylelle, että EU:n koulutusoperaatiosta Sahelissa ei ole jäänyt tähän mennessä juuri mitään käteen.

Yli 40 ihmistä kuoli ääri-islamistien hyökkäyksessä maaseutukyliin Pohjois-Malissa.
 15 ihmistä kuoli iskussa sotilassaattueeseen Keski-Malissa.
 12 sotilasta kuoli väijytyksessä Burkina Fasossa lähellä Nigerin rajaa.
 Muun muassa nämä iskut tehtiin elokuussa läntisessä Afrikassa, vaikka Suomessa ne eivät välttämättä ylittäneet uutiskynnystä.
 Väkivalta kiihtyy Sahelin alueen maissa. Ääri-islamilaiset ryhmät valtaavat lisää alaa melkein neljä kertaa Suomen kokoisessa Malissa. Ne etenevät myös Malin naapurimaissa.
 Näin on siitä huolimatta, että ulkomaat ovat yrittäneet rauhoittaa tilannetta jo kohta vuosikymmenen.
 Suomi on nyt lähettämässä EU:n operaatioon lisää joukkoja. Samaan aikaan Malin tilanne on muuttumassa yhä sekavammaksi.
 Malin sisällissotana alkanut väkivalta on levinnyt Malista naapurimaihin, etenkin Burkina Fasoon ja Nigeriin. Kuvassa on ranskalaisia helikoptereita Malissa. EPA / Christophe Petit Tesson
 Entinen siirtomaaisäntä Ranska on vetämässä joukkojaan pois. Ranska riitelee Malin kanssa, joka on kutsumassa avukseen venäläisiä palkkasotilaita. Saksassa puhutaan Afganistanin mahalaskun jälkeen myös Sahelin operaation tavoitteista.
 EU:n ponnistuksista Malin vakauttamiseksi ei ole jäänyt kovin paljon käteen, arvioi saksalainen Sahel-asiantuntija Ylelle.
 – Malin armeija on edelleen tehoton huolimatta siitä, että EU:n operaatio on kouluttanut sitä vuosia,  Thomas Schiller  sanoo.
 Mitä Suomi lisäsatsauksella Sahelissa tavoittelee?
 Mitä Sahelissa oikein tapahtuu?
 "Turvallisuusruuhka."
 Sellaiseksi on kuvattu sotilasoperaatioiden paljoutta, jolla ulkovallat ovat yrittäneet sammuttaa tulipesäkkeitä Sahelissa.
 Valtava Sahelin alue alkaa Saharan etelälaidalta ja kulkee koko Afrikan halki. Kuvan sotilaat osallistuivat Ranskan Barkhane-operaatioon Malissa toukokuussa 2019. Christophe Petit Tesson / EPA
 Malissa on EU:n sotilaskouluttajia ja YK:n Minusma-rauhanturvaoperaatio. Yksittäisistä ulkovalloista vaikutusvaltaisin on Ranska, joka vetää kahta eri operaatiota jihadisteja vastaan.
 Operaatioilla ei ole ratkottavanaan vain yhtä kriisiä, vaan meneillään on useita päällekkäisiä konflikteja.
 Sahelissa toimii sekä terroristijärjestö al-Qaidaan että Isisiin liittyviä ääri-islamisteja. Myös Malin kansanryhmien välillä on kiistoja, joita jihadistiryhmät käyttävät hyväkseen. Erilaiset paikalliset aseryhmät hallitsevat laajoja alueita.
 Ilmastonmuutoksen vaikutukset kärjistävät osaltaan konflikteja. Malissa esimerkiksi paimentolaiset ja maanviljelijät saattavat kilpailla vedestä tai viljelys- ja laidunmaasta.  Nic Bothma / EPA
 Köyhyys, aavikoituminen, väestönkasvu ja heikot ja korruptoituneet hallitukset pahentavat tilannetta. Väkivaltaisuuksissa kuoli viime vuonna tuhansia ihmisiä, ja kaksi miljoonaa on  joutunut pakenemaan  kodeistaan.
 Suomi on ollut mukana Malin EU- ja YK-operaatioissa alusta asti. Yhteensä niissä on palvellut 119 suomalaista.
 Tällä hetkellä operaatioihin osallistuu 16 suomalaista. Suuri osa heistä toimii esikuntatehtävissä Bamakossa, Malin pääkaupungissa. Osan asemapaikka on Koulikorossa pääkaupungista koilliseen.
 Malissa suomalaisia sotilaita on Bamakossa ja Koulikorossa.
 EU-sotilaat eivät osallistu taistelutoimiin. Operaation tehtävä on tukea Malin armeijaa kouluttamalla sen omia sotilaita. Tavoitteena on, että Malin hallitus pystyy ottamaan epävakaat alueet haltuunsa ilman, että ulkopuolisten tarvitsee olla mukana.
 Käytännössä suomalaiset ovat viime vuosina antaneet malilaisille muun muassa lääkintä-, pioneeri- ja johtajakoulutusta. Koulikoron tukikohdassa sotilaita on opetettu esimerkiksi torjumaan räjähteitä ja käyttämään sotilasviestilaitteita.

 Miksi Euroopassa kannetaan huolta seuduista, jotka ovat tuhansien kilometrien päässä?
 – Varmasti halutaan aidosti tukea paikallisia yhteiskuntia, joita väkivaltaiset aseelliset ryhmät uhkaavat. Mutta tässä on kyse olennaisesti myös Euroopan omista turvallisuushuolista, sanoo Ulkopoliittisen instituutin Sahelia seuraava tutkijatohtori  Katariina Mustasilta.
 Esimerkiksi Ranska pelkää, että jos jihadististen ryhmien annetaan temmeltää vapaasti Sahelin alueella, seurauksena on terrorismia Euroopassa.
 Toinen huoli on se, että konflikti ajaa ihmisiä liikkeelle. Sahelin maat ovat myös läpikulkumaita muualta Afrikasta kohti Eurooppaa. Jos maat ovat epävakaita, muuttoliikkeen hallitseminen on vaikeampaa, Mustasilta huomauttaa.
 Sahelin alueella toimii useita kansainvälisiä sotilaallisia operaatioita. Niitä on perustettu vuoden 2012 jälkeen, kun islamistikapinalliset valtasivat laajoja alueita Malissa. Osa kartan luvuista on suuntaa-antavia.
 Nyt Sahelista on tulossa Suomen suurimpia kriisinhallintaoperaatioita Afganistanin sotavuosien jälkeen.
 Vielä loppuvuodesta Suomen on tarkoitus lisätä läsnäoloaan kahdeksalla sotilaalla. Ensi vuonna suomalaisten määrä alueella halutaan nostaa kaikkiaan 55:een.
 "EU:n operaatio ei ole onnistunut"
 Saksalainen asiantuntija vastaa puhelimeen Länsi-Afrikassa.
 Thomas Schiller johtaa tunnetun Konrad Adenauer -ajatushautomon Sahel-ohjelmaa Malin pääkaupungissa Bamakossa. Hän siis seuraa työkseen kriisin kehittymistä paikan päällä.
 Schiller ei kommentoi suoraan Suomen toimintaa mutta kritisoi ylipäänsä EU:n operaation aikaansaannoksia.
 – Malin turvallisuustilanne on täysin levällään. Koko Sahelin alue on vuosi vuodelta levottomampi, Schiller sanoo.
 Hän myöntää, että nopeita muutoksia ei vaikeassa konfliktissa pidäkään odottaa. Mutta kehityksen pitäisi ainakin kulkea oikeaan suuntaan, Schiller sanoo.
 Näin ei hänen mukaansa nyt tapahdu.
 Malilaiset ja saksalaiset sotilaat korjasivat kuorma-autoa Koulikorossa, Malissa huhtikuussa 2016. Koulikorossa on myös suomalaisia sotilaita.  Michael Kappeler / EPA
 Schiller ei ole kritiikissään yksin.  Monet tutkijat   ovat puhuneet  muun muassa siitä, kuinka EU ja muu kansainvälinen yhteisö keskittyy Sahelissa liikaa sotilaallisiin toimiin ja tukee samalla korruptoituneita hallituksia.
 Schillerin edustama Konrad Adenauer -säätiö on lähellä Saksaa vuosia hallinnutta valtapuoluetta kristillisdemokraatteja. Saksa taas on ollut vuosikaudet EU-koulutusoperaation suurtekijä sadoilla sotilailla.
 Schiller perää EU-mailta yleisempää keskustelua siitä, miksi sen panostus ei ole tuottanut haluttuja tuloksia. Ja siitä, mitä Sahelissa tehdään jatkossa ja miten.
 Nykyisellään Malin kriisinhallintaoperaatio palvelee monin tavoin lähinnä EU:n omia tarpeita, Schiller sanoo. Hän ottaa esimerkiksi sotilaiden vaihtumisen muutaman kuukauden välein.
 – Sellaisessa ajassa kukaan ei voi väittää oppivansa tuntemaan maata, kulttuuria ja niitä ihmisiä, joita kouluttaa, Schiller sanoo.
 Suomalainen sotilas kouluttaa malilaisia sotilaita EUTM-operaatiossa. Suomalaisista suurin osa on operaatiossa muutaman kuukauden, jotkut ovat vuoden. Puolustusvoimat
 Mali puolestaan ei ole tehnyt monia niistä uudistuksista, joita ulkomaiset tukijat ovat vaatineet vuosia. Mutta eurooppalaiset eivät tartu tähän, Schiller sanoo.
 Miten EU-koulutusoperaation tuloksia on arvioitu Suomessa?
 Puolustusministeri  Antti Kaikkonen  (kesk.) myöntää, että myönteisen kehityksen aikaansaaminen Malissa on hidasta.
 – Pitää olla realisti eikä sinisilmäinen. Nämä ovat erittäin vaikeita operaatioita, mutta kansainvälinen yhteisö ajattelee kuitenkin, että kannattaa yrittää, Kaikkonen sanoo.
 EU-maat ovat kouluttaneet Malissa yli 14 000 sotilasta. Kuvassa suomalainen sotilas kouluttaa malilaisia sotilaita EU:n operaatiossa. Puolustusvoimat
 Samaa sanoo ulkoministeri  Pekka Haavisto  (vihr.).
 – Tällä hetkellä nähdään, että monet toimijat kuten YK:n [rauhanturvaoperaatio] Minusma ja EU:n koulutusoperatio Malissa eivät välttämättä ole vielä saavuttaneet niitä tuloksia, Haavisto sanoo.
 – Mutta on nähty, että Sahelin vakauttaminen ja ihmisoikeustilanteen parantaminen on satsaamisen arvoinen myös Euroopan ja EU:n kannalta, koska Sahelin konflikti on niin lähellä.
 "Wagnerin sotilaiden tulo ei merkitsisi hyvää"
 Juuri nyt Sahelin soppaa sakeuttaa Ranskan ja Venäjän taistelu vaikutusvallasta.
 Ranska on vetämässä alueelta joukkojaan – ja samalla Maliin saattaa olla tulossa pahamaineisen venäläisen Wagner-yhtiön palkkasotilaita.
 Presidentti  Emmanuel Macron  on mylläämässä Ranskan Sahel-kuvioita uusiksi. Sahelissa on kuollut kymmeniä ranskalaisia sotilaita, operaatiot ovat Ranskassa  epäsuositumpia kuin koskaan  ja presidentinvaalit ovat tulossa keväällä.
 Malissa kuolleen ranskalaissotilas Maxime Blascon muistoseremonia Pariisissa 29. syyskuuta 2021. EPA / Ian Langsdon
 Malin armeijan tukena taistelevia ranskalaisia Barkhane-joukkoja ollaan supistamassa 5 000:stä noin puoleen.
 Malin mielestä Ranska jättää laajoja alueita jihadistien käsiin. Niinpä Malin sotilashallinto on kääntynyt venäläisten puoleen.
 Venäjä on kilpaillut pitkään Ranskan entisissä siirtomaissa vaikutusvallasta ja luonnonvaroista. Venäläisen turvallisuusyhtiö Wagnerin palkkasotilaat ovat pönkittäneet muun muassa timanttivaltio Keski-Afrikan tasavallan hallitusta. Siellä Wagnerin sotilaita  syytetään ihmisoikeusloukkauksista  kuten kidutuksesta ja summittaisista teloituksista.
 Nyt kiikarissa on Mali.
 Uutistoimisto  Reuters paljasti syyskuussa , että Mali  neuvottelee Wagnerin kanssa  yhteistyöstä, johon kuuluisi muun muassa Malin armeijan sotilaiden kouluttamista.
 Wagnerin sotilaat tulisivat siis sellaiselta kuulostaviin tehtäviin, joita suomalaisetkin sotilaat EU-operaatiossa hoitavat.
 Venäjän presidentti Vladimir Putin asettui kuvaan Afrikan valtioiden johtajien kanssa Sotšissa lokakuussa 2019. Ensimmäisessä Venäjä-Afrikka-huippukokouksessa tehtiin Kremlin mukaan yli 11 miljardin euron arvosta sopimuksia. EPA / Sergei Chirikov
 Länsi yhdistää Wagnerin Venäjän hallitukseen. Wagnerin nähdään toimivan usein sellaisissa tilanteissa tai paikoissa, joissa virallinen Venäjä ei halua tai voi toimia avoimesti. Venäjä kiistää yhteyden.
 Mali katsoo, että sillä on oikeus valita kumppaninsa. Se saattaa myös laskea hyötyvänsä kilpailutilanteesta.
 Ranska painostaa nyt Malia vimmatusti ja riitelee Malin kanssa  koko ajan äänekäämmin . Ranska ja Saksa ovat uhanneet epäsuorasti vetää joukkojaan pois.
 Ranskan presidentti Emmanuel Macron tapasi heti virkaanastujaistensa jälkeen Malin silloisen presidentin. Macron ja Ibrahim Boubacar Keïta vierailivat ranskalaisjoukkojen luona Gaossa, Malissa toukokuussa 2017. AOP
 EU:n ulkosuhteita johtava  Josep Borrell   on varoittanut , että Wagnerin tulolla Maliin olisi välittömiä seurauksia EU:n operaatiolle.
 Suomi tekee mahdolliset päätökset jatkosta yhdessä EU:n kanssa, sanovat suomalaisministerit.
 – Mitään hyvää Wagnerin palkkasotilaiden tulo Maliin ei tulisi merkitsemään, ulkoministeri Pekka Haavisto sanoo.
 Suomalaissotilaat matkalla Nigeriin
 Malissa kansainväliset sotilasoperaatiot eivät ole kovassa kurssissa.
 Ranskalaisjoukot ovat muuttunut monen silmissä auttajista miehittäjiksi. Ulkomaisten sotilaiden läsnäolo saatetaan  kokea myös hyödyttömäksi , kun väkivalta kiihtyy operaatioista huolimatta.
 Tällaisessa tilanteessa terroristien rekrytointi voi helpottua ja sotilaista tulla kohteita.
 "Alas Ranska, palatkaa kotiinne", luki mielenosoittajan kyltissä Malin pääkaupungissa Bamakossa tammikuussa 2021.  EPA / Hadama Diakite
 Malissa ei ole kuollut yhtään suomalaista. Bamakon ja Koulikoron alue on ollut suhteellisen turvallinen, vaikka EU-operaatiota vastaan onkin siellä hyökätty useita kertoja vuosien mittaan.
 Suomalaiset käyvät kuitenkin myös muualla Malissa, esimerkiksi Timbuktussa tai Gaossa tarkistamassa, miten aiemmin koulutetut sotilaat siellä toimivat.
 – Kun liikutaan pohjoiseen, ne ovat matkoja, joissa voi tapahtua mitä tahansa, sanoo maavoimien valmiuspäällikkö, eversti  Kari Kaakinen.
 YK:n rauhanturvaoperaatio Minusma toimii Keski- ja Pohjois-Malissa. Operaatiota on kuvattu YK:n vaarallisimmaksi.
Minusman rauhanturvaajat auttoivat miinaiskussa haavoittunutta Timbuktun alueella Malissa tammikuussa 2021. EPA
 Pian Suomen lippu heiluu hihassa uudessa Afrikan maassa.
 Koska konflikti on levinnyt yli rajojen, EU-operaatio alkaa kouluttaa Malin lisäksi Sahelin maiden alueellisia joukkoja. Suomalaisia on Malissa vastaisuudessakin, mutta uudet vahvistukset lähetetään todennäköisesti Nigeriin.
 Siellä he luultavasti sijoittuvat ainakin aluksi pääkaupungin Niameyn alueelle. Puolustusministeriöstä arvioidaan Ylelle, että Niameyssa on hieman turvallisempaa kuin suomalaisten alueilla Malissa. Suurta eroa tilanteessa ei ole.
 Kartalla näkyy eri sotilasoperaatioiden tukikohtia. Erityisen levotonta on oranssilla merkityllä Malin, Burkina Fason ja Nigerin välisellä raja-alueella.
 Sahelin tilanne puhuttaa Ruotsissa ja Saksassa, Suomessa ei
 Viime aikoina EU:n sotilaskoulutus Sahelissa on takkuillut.
 Koronapandemia on osasyy, mutta Malissa on tehty runsaan vuoden sisään myös  kaksi vallankaappausta .
 Nyt vallassa on sotilashallitus, jonka  lupaukseen vaaleista  ei luoteta lännessä eikä naapurimaissa. Keväällä osa Malin ulkomaisista tukijoista jäädytti yhteistyön ainakin väliaikaisesti.
 Eversti Assimi Goïta vannoi virkavalansa Malin väliaikaisena presidenttinä syyskuussa 2020 ensimmäisen vallankaappauksen jälkeen. Toukokuun 2021 toisen vallankaappauksen jälkeen Goïta on Malin presidentti. AOP
 Esimerkiksi Ruotsissa entinen Malin-suurlähettiläs on todennut, että osallistuminen koko operaatioon voi olla pian kyseenalainen. Haluaako Ruotsi pönkittää sotilasjunttaa, lähettiläs kysyi sanomalehti  Dagens Nyheterissä .
 Saksassa Sahelista puhuttiin syksyn liittopäivävaalien alla, kaaokseen päättyneen Afganistanin-operaation jälkeen. Suurimmista puolueista CDU:sta ja SPD:stä  vaadittiin Malin-operaation arvioimista uudelleen .
 Suomessa tämäntyylistä keskustelua Sahelin kriisinhallinnasta ei ole juuri käyty. Miksi?
 – Kriisinhallinnan haasteet ja epäonnistumiset eli se, että ei saavuteta tavoitteita, ovat asioita, joista ei [Suomessa] kovin mielellään keskustella, sanoo Ulkopoliittisen instituutin vanhempi tutkija  Matti Pesu .
 Malilaiset sotilaat pidättivät terrorismista epäiltyjä Gaossa, Malissa helmikuussa 2013. Jose Naranjo Noble / EPA
 Maailmalla keskustelua riittää myös Malin sotilaiden ihmisoikeusloukkauksista.
 Sotilaat surmasivat Malissa viime vuonna enemmän siviilejä kuin ääri-islamistit,  laskee ACLED-projekti . Sotilaat ovat esimerkiksi  teloittaneet mielivaltaisesti siviilejä  ja  kiduttaneet  jihadisteiksi tai näiden tukijoiksi epäiltyjä.
 The New Humanitarian -julkaisun  mukaan ihmisoikeusloukkauksiin epäillään syyllistyneen myös joidenkin sellaisten sotilaiden, jotka ovat myöhemmin tulleet EU-operaation koulutettaviksi.
 Miten Suomi pystyy tarkistamaan sotilaiden taustat tai seuraamaan heidän toimintaansa?
 Ulkoministeri Pekka Haaviston mukaan Suomi pyrkii käyttämään apuna muilta EU-mailta saamiaan tietoja. Hän sanoo, että kouluttajien läsnäolo alueella on omiaan vähentämään ihmisoikeusloukkauksia.
 – Tapaukset raportoidaan herkemmin ja niille löytyy todistajia, Haavisto sanoo.
 Luxemburgilaisia EU-sotilaskouluttajia ja malilaisia sotilaita Koulikorossa, Malissa. Maurizio Gambarini / EPA
 Tutkija: Suomen Afrikka-operaatiossa on "vaihtokaupan elementti"
 Suomessa lisäpanostus Saheliin liittyy osin lähtöön Afganistanista. Taustalla on se, että Suomen rauhanturvaajien määrä on ollut laskussa. Nyt trendi halutaan kääntää, ovat  eduskuntapuolueet linjanneet .
 Sotilaiden lähettämiseen ulkomaille on Afganistanin jälkeen siis poliittinen tarve.
 Afrikka taas on looginen kohde, koska se on ollut niin EU:n agendalla kuin  Suomen ulkopolitiikassa  kovassa nousussa.
 – Tällä voidaan osoittaa kansainvälisesti sitä, että Afrikan merkitys Suomen asialistalla kasvaa, sanoo tutkija Matti Pesu.
 EU-operaatio on Pesun mukaan Suomelle helpoin tapa osoittaa kasvavaa kiinnostusta.
 Suomi on lähettämässä sotilaskouluttajia myös Mosambikiin, eteläiseen Afrikkaan. Mosambikiin lähtee enintään viisi suomalaista. Kuva on Cabo Delgadosta, jossa ääri-islamistit ova kiihdyttäneet hyökkäyksiään.  Liselott Lindström / Yle
 Suomessa on arvioitu, että mukanaolosta Afganistanissa koitui Suomelle puolustuspoliittista hyötyä. Muun muassa Suomen Nato-kumppanuus rakentuu merkittävästi Afganistanin pohjalle,  arvioivat tutkijat .
 Satsauksella Saheliin voi olla merkitystä erityisesti Suomen ja Ranskan suhteille, sanoo moni asiaa tunteva Ylelle.
 – Sen voi nähdä osoituksena taakanjaosta, jota varsinkin Ranska on peräänkuuluttanut, sanoo Sahelia seuraava tutkija Katariina Mustasilta.
 Ranska vetää Sahelissa myös uudempaa sotilasoperaatiota, jossa on mukana erikoisjoukkoja monista Euroopan maista.
 Suomen lähinaapurit Ruotsi ja Viro ovat lähettäneet tähän Takuba-nimiseen operaatioon yhteensä satoja sotilaita. Toisin kuin sotilaat EU-koulutustehtävissä yleensä, Takubassa sotilaat joutuvat koviin paikkoihin.

 Ranska on  kysellyt myös Suomea mukaan  operaatioon. Suomessa asiaa on selvitetty, mutta toistaiseksi mukaan ei ole päätetty lähteä.
 Ranska on joka tapauksessa keskeinen EU-maa ja eurooppalaisittain kyvykäs sotilaallinen toimija, johon Suomi haluaa pitää hyvät suhteet.
 – Siinä on taustalla vaihtokaupan elementti, kun voimme osoittaa tekevämme asioita alueella, joka on Ranskalle keskeinen, sanoo tutkija Matti Pesu.
 Myös Takuba-operaation päämaja on siirtymässä Nigerin pääkaupunkiin Niameyhin.  Ranska toivoo monikansallisesta Takubasta oman vanhemman operaationsa seuraajaa. Kuvassa on ranskalainen sotilas Malissa toukokuussa 2017. EPA / Christophe Petit Tesson
 Mitä Suomi voisi saada vaihtokaupassa Ranskalta?
 Ranska saattaa osoittaa vastineeksi kiinnostusta Suomen intresseihin, Pesu sanoo. Hän ottaa esimerkiksi ranskalaisten osallistumisen kansainväliseen sotaharjoitukseen Suomen lähialueella.
 – Suomen näkökulmasta koetaan hyödylliseksi, että ranskalaiset ovat Itämeren alueella ja käyvät pohjoisemmassakin. Suomessa katsotaan, että se lisää myös Suomen puolustusyhteistyökuvioiden uskottavuutta, Pesu sanoo.
 Ajallista sattumaa tai ei, Suomi on parhaillaan avaamassa ensimmäistä suurlähetystöään ranskankieliseen Länsi-Afrikkaan.
 Lähetystö tulee  Malin naapurimaahan Senegaliin. Rauhallinen Senegal sijaitsee kätevästi Sahelin alueen Atlantin päädyssä. Sijainnista on hyötyä toiminnassa myös Sahelin alueella.
 Katunäkymä Senegalin pääkapungista Dakarista heinäkuussa 2020. AOP
 Mikä on Suomen exit-strategia?
 Kuinka kauan Suomen sotilaita on Malissa ja sen naapurimaissa, Afganistanin tavoin 20 vuottako?
 Puolustusministeri Antti Kaikkonen sanoo, että tällä hetkellä suunnitelmissa on "lyhyempi osallistuminen".
 – Sellaisia suunnitelmia ei ole, että sinne jäätäisiin vuosikymmeniksi. Jatkoa arvioidaan ensi vuoden aikana, Kaikkonen sanoo.
 Ulkomaisten tukijoiden ajatuksena on yleensä, että poistua voidaan sitten, kun paikalliset rakenteet ovat tarpeeksi vahvat. Jos ne eivät vahvistu, vaihtoehtona on joko vetäytymisestä seuraava kaaos kuten Afganistanissa tai loputon läsnäolo.
 Ainoa ratkaisu on vahvistaa valtion rakenteita, ja tähän EU:n pitäisi nyt keskittyä Sahelissa sotilaallisen painotuksen sijaan, sanoo Konrad Adenauer -ajatushautomon Thomas Schiller.
 Suomalaiset saavat Sahelin-komennukseltaan kenttäkokemusta, sanotaan puolustusministeriöstä. Kuvassa on suomalainen sotilas EU-koulutusoperaatiossa Malissa. Puolustusvoimat
 – Täydellinen vetäytyminen on erittäin vaikeaa, koska Afrikka on naapurimantereemme. Meidän on hoidettava tilanne tavalla tai toisella.
 Malin hallitus voinee diilauksissaan laskea jatkossakin sen varaan, että kumppanit eivät halua antaa Malin romahtaa.
 Onko Suomelle etua osallistumisesta kriisinhallintaoperaatioihin ulkomailla? Voit keskustella aiheesta maanantai-iltaan 11.10. klo 23 asti.
 Lue myös:
 Suomen pisin sota loppui tällä viikolla – Afganistanin operaatio maksoi satoja miljoonia, mutta mitä sillä saavutettiin?
 Suomi jätti evakuoimatta Afganistanista tulkit ja vartijat, Ruotsi ei – Tutkijat: Hallitus väisteli vastuuta ja teki mielivaltaisia rajauksia
 Jihadismi levittäytyy kohden Afrikan länsirantaa – siirtomaatyylistä syytetty Ranska tuskailee rooliaan

Suomi lähettää Afganistanin jälkeen sotilaita Afrikkaan, mutta Sahelin kriisi on vielä monimutkaisempi – "Tilanne on täysin levällään"


Summary: Paras hetki aloittaa omien juuriensa ja suvun tarinoiden kuunteleminen oli eilen, tänään on toiseksi paras, kirjoittaa Roope Lipasti.

Kolumni Kolumneja kirjoittaa laaja joukko Ylen ulkopuolisia tekijöitä. > Kaikki kolumnit löydät täältä > Ykkösaamussa kuullut kolumnit Areenassa ja podcasteina
 En ole tähän ikään mennessä saanut juurikaan perintöä, mikä on tietenkin mahtava juttu. Mutta minulla on kuitenkin kolme esinettä, jotka ovat isovanhempieni jäämistöstä. Ne ovat hienoja asioita, joita osaan oikeastaan arvostaa vasta nyt.
 Ne ovat hienoja siksi, että ne osoittavat, kuinka historia on lähellä, ihan tuossa nurkan takana. Mutta se taas on asia, jota ei oikein ymmärrä ennen kuin alkaa itse olla historiaa – kun siis on ehtinyt elää tarpeeksi monta vuosikymmentä ja alkaa nähdä oman kuolevaisuutensa.
 Ensimmäinen perintökalleus on kaksi miekkaa, jotka ovat kuuluneet äitini puolen esi-isälle, sillä hän toimi tsaarin henkivartijana. Toinen miekoista on tylsä paraatimiekka, toinen teroitettu taistelua varten. Kovin hyvin hän ei ilmeisesti tehtävässään onnistunut, ottaen huomioon miten tsaarin kävi.
 Seuraava kalleus on taskunauris, kultakello, joka on isoisoisäni. Hän osti sen Ameriikasta, jonne lähti kultaa vuolemaan. Kultaa ei kelloa lukuun ottamatta löytynyt, ja ajanottaja palasi lopulta takaisin Suomeen ilman omistajaansa.
 Kolmas perintökalu on isoisäni päiväkirja talvisodasta, lakoninen ja tapahtumia listaava todistuskappale: ”16.1.1940. Ei erikoista. Kova pakkanen, yöllä peräti 41, telttakin tuntui jo vähän kylmältä”.
 Nuo kolme muistoesinettä  sitovat omankin sukuni tiukasti maailmanhistoriaan: Suomeen joka ei vielä ollut itsenäisesti olemassa, sisällissodan jälkeiseen pula-Suomeen ja viimein sota-aikaan. Yksittäisistä tavaroista huokuu tarinoita ja niihin kiteytyy kokonaisia aikakausia. (Sinänsä olisin ollut tyytyväisempi jos tsaarin hovissa palvellut esi-ukko olisi jättänyt minulle vaikka sen kadonneen meripihkahuoneen mieluummin kuin pari miekkaa, mutta onhan tuokin tyhjää parempi.)
 Kun pitelee noita esineitä kädessä herää kysymys mitä jää jäljelle omista vanhemmista ja mitä itsestä.
 Vaikka täällä eletään täydellisessä yltäkylläisyydessä, niin eipä talosta löydy ihmisten lisäksi kauheasti arvokasta pelastettavaa.
 Sotien jälkeen syntynyt sukupolvi on varakasta, joten heiltä jää tietenkin omakotitaloja ja kesämökkejä – ellei yksityistetty vanhustenhoitokoti ehdi väliin ja luultavasti ehtii. Mutta mikä on sellaista henkilökohtaista tärkeää, joka jää jälkipolvien ihmeteltäväksi - että ohhoh, tommostakin? Matkamuisto Neuvostoliitosta? Helsingin olympialaisten pinssi? Ruskeita viilukirjahyllyjä ja jokunen tietokirjasarja, kun ei niitä hennonut heittää roskiin. Valokuvia monta kansiollista, mustavalkoisia ja haalistuneita väriotoksia 70-luvulta.
 Omalta sukupolveltani ei jää sitäkään. Triljoonat valokuvat katoavat jonnekin vanhojen tietokoneiden uumeniin. Huonekaluista ja vastaavista ei ole kaatopaikkaa lukuun ottamatta kukaan kiinnostunut. Jälkeen jää pelkkää roskaa.
 No, ehkä jotain  sittenkin. Roope-ukin vanha tennismaila! Sillä hän teki urotekoja ja voitti vielä huonompia pelaajia kuin hän itse oli! Myös jää kirjahyllyllinen kirjoittamiani kirjoja, joita kaikkia omat lapset eivät ehkä kehtaa heittää mäkeen, mutta lapsenlapset varmasti jo kehtaavat.
 Mietin joskus, mitä pelastaisi, jos koti palaisi. Tehtävä oli vaikea: ehkäpä kainalostani löytyisi tietokone, mahdollisesti muutama albumi valokuvia. Vaikka täällä eletään täydellisessä yltäkylläisyydessä, niin eipä talosta löydy ihmisten lisäksi kauheasti arvokasta pelastettavaa. Yhdet uudehkot farkut. Sarjakuvakokoelma tietenkin, mutta olisihan se nyt vähän lapsellista pelastaa Asterixeja kun talo palaa ympärillä.
 Ikävä johtopäätös on, että henkikultansa ohella sitä ei omista juuri mitään arvokasta – vaikka tavaramäärällä mitattuna kuuluu heittämällä maailman rikkaimpaan promilleen.
 Ehkäpä lopulta tärkeitä  ovat vain tarinat, jotka toki usein kiinnittyvät johonkin konkreettiseen esineeseen: Esimerkiksi isoäitini tykkäsi viimeisinä kuukausinaan katsella vanhoja valokuvia, sillä ne olivat ainoita joita hän vähän tunnisti. Kerran niitä taas katsottiin ja olin jo varautunut haukotushetkeen, kun yhtäkkiä edessä oli komea nuori sotilas jonka koppalakissa oli pahamaineinen pääkallo.
 – Kukas se tuo sitten on! huudahdin.
 Mummi mietti pitkään ja muisti: – Se on isän eno. Mutta hän taisikin sotia ulkomailla.
 No niin!
 Äitini puolestaan kirjoitti omasta suvustaan ja lapsuudestaan pienen tarinan meille lapsille, kun ajatteli, että on syytä kirjoittaa kun vielä muistaa ja on kirjoittamassa. Se oli viisasta. Siellä oli paljon asioita, joita en tiennyt – kun ei ole tullut puheeksi eikä kysytyksi.
 Yleensä se meneekin niin, että siinä vaiheessa kun nämä asiat alkavat kiinnostaa on liian myöhäistä. Paras hetki aloittaa omien juuriensa ja suvun tarinoiden kuunteleminen oli eilen, tänään on toiseksi paras.
 Roope Lipasti
 Kirjoittaja on lietolainen kirjailija
 Kolumnista voi keskustella 11.10. klo 23.00 saakka.

Roope Lipastin kolumni: Perintöä odotellessa