Summary: Hyönteisravinto tekee tuloaan hitaasti mutta varmasti, vaikka voimakkain pöhinä ilmiön yllä näyttää hiljentyneen. Näin arvioi tutkijataustainen yrittäjä Tuure Parviainen.

Noin sata tuhatta kärpäsentoukkaa möyrii harmaan muovilaatikon pohjalla koruttoman toimistohuoneen pöydällä.
 Paikka on vanhassa painotalossa Etelä-Hyvinkäällä sijaitseva kasvuyritys Volare Oy:n toimitila. Toukat rouskuttavat ruokateollisuudessa syntyviä ylijäämätuotteita. Siis ruokaa, joka ei kelpaa ihmisravinnoksi.
 Tällaista on esimerkiksi kaurankuori. Sen avulla toukat kasvavat hurjaa vauhtia: käytännössä ne kaksinkertaistavat painonsa joka päivä ja ovat vajaassa parissa viikossa kasvaneet jo parin sentin mittaisiksi.
 Pian tämän jälkeen toukat jalostetaan proteiiniksi ja rasvaksi. Lopputuotteena saadaan jauhoa, jota voidaan käyttää esimerkiksi kalan- ja koiranruoan valmistuksessa.
 Ensi kuulemalta prosessi ei kuulosta mullistavalta. Hyönteisravintoon keskittyviä start up -firmoja on syntynyt tällä vuosituhannella valtava määrä, ja heinäsirkkoja ja jauhomatoja on maisteltu niin toreilla, telkkarissa kuin polttareissakin.
 Jossain vaiheessa hehkutus hyönteisravinnon ympärillä näytti kuitenkin lopahtavan, ja syntyi tunne, että hyönteisten syöminen ei koskaan tehnytkään varsinaista läpimurtoa.
 Hyvinkäällä kärpäsentoukkia kasvattavan Volare Oy:n toimitusjohtajan  Tuure Parviaisen  mukaan johtopäätös on kuitenkin ennenaikainen.
 – Ruoka on vahvasti kulttuurisidonnainen asia, ja isot muutokset kestävät kymmeniä vuosia, hän sanoo.
 Kärpäsistä voi syntyä miljoonabisnes. Keväällä 2021 riskisijoitusrahasto Maki.vc lähti rahoittamaan kasvuyritys Volaren toimintaa 0,7 miljoonalla eurolla. Vesa Marttinen / Yle
 Tähän viittaa myös useampikin tutkimus. Esimerkiksi  Suomessa noin 70 prosenttia  ihmisistä kokee hyönteisruoan kiinnostavana ja noin puolet olisi valmiita ostamaan hyönteisruokaa.
 Tie on kuitenkin hidas: hyönteisruoan  yleistymisen kannalta tärkeää  on, että käytöstä tehdään helppoa, kuluttajat tuntevat käyttötapoja ja että hyönteisruokaa on saatavilla tavanomaisessa ruoanostopaikassa kohtuulliseen hintaan.
 Näin tulee vielä tapahtumaan, uskoo Parviainen. Maaliskuussa 2021 julkaistu  tutkimusraportti vihjaa  samaan suuntaan. Sen mukaan globaalit hyönteismarkkinat kasvavat lähes 27 prosentin vuosivauhdilla ja markkinan kokonaisarvo vuoteen 2027 mennessä on pitkälle yli neljä miljardia euroa.
 Parviainen mainitsee esimerkkinä hummerin, joka oli vuosisatojen ajan käytännössä vain  köyhimmän kansanosan ruokaa  (Insider). Sen kysyntä alkoi hiljalleen kasvaa 1800-luvun lopulla, ja toiseen maailmansotaan mennessä hummerista oli tullut gourmet-tason herkku.
 Yrityksen taustalla vuosien kehitystyö
 Prosessi, jolla kärpäsentoukat jalostetaan proteiiniksi ja rasvaksi, on vuosikausien kehittelyn tulos.
 Sekä Parviainen että Volaren teknologiajohtaja  Matti Tähtinen  ovat tutkineet noin kymmenen vuoden ajan Helsingin yliopistossa ja VTT:llä hyönteisten syömiseen liittyviä asioita. Menetelmä on patentoitu ja suojattu, eivätkä tekijät hiisku yksityiskohtia julkisuuteen.
 Lisäksi yritys pyrkii tulevaisuudessa automatisoimaan sekä alkutuotannon että toukkien jalostamisen niin pitkälle, että ihmistyötä tarvitaan mahdollisimman vähän.
 – Näissä nykyisissä tuotantotiloissa proteiinijauhoa tuotetaan alle sata tonnia vuodessa. Parin vuoden päästä on tarkoitus rakentaa laitos, joka tuottaa noin viisi tuhatta tonnia vuodessa, Parviainen sanoo.
 Mustasotilaskärpänen on suosittu hyönteisproteiinin lähde. Toukat kasvavat nopeasti ja sisältävät paljon proteiinia. Vesa Marttinen / Yle
 Noin kymmenen vuoden päästä tarkoitus on pyörittää useita tuotantolaitoksia eri puolilla Pohjois-Eurooppaa. Yksi tällainen laitos voisi ruokkia laskennallisesti 4,75 miljoonaa lohta vuodessa, ja siinä vaiheessa hyönteiselintarvikkeita saattaa syntyä myös muuhun tarkoitukseen kuin kalan- tai koiranruoaksi.
 – Haluamme ensin saada aikaan ison vaikutuksen ja suuria virtoja liikkeelle. Siksi tuotamme alkuun ruokaa lemmikkieläimille. Myöhemmin tarkoitus on jalostaa tuotteita myös ihmisravinnoksi.
 Firman lähtökohtana on, että kaikki taloon tuotava raaka-aine pyritään jalostamaan lopputuotteeksi, joka voidaan myydä.
 Tästä hyvä esimerkki ovat ne kärpäsentoukille syötettävät kaurankuoret: nykyisin kuoret pääsääntöisesti poltetaan voimalaitoksissa energiaksi ja sitä kautta taivaan tuuliin, mutta toukkien ravintona ne palaavat takaisin luonnon kiertokulkuun.
 Voit keskustella aiheesta maanantaihin 29. marraskuuta kello 23:een saakka.
 Lue lisää:
 Hyönteisten suosio hiipui ruokapöydässä – kasvattaja uskoo suunnan vielä kääntyvän
 Suomalainen ei ole vielä valmis sirkansyöjäksi – hype hyytyi  kolmessa vuodessa
 Valkosipulisirkat tulevat kauppoihin – Valmistaja: Sopivat salaattiin tai kaverin yllättämiseen, sirkkabuumi muuten hyytynyt

Kärpäsentoukista tehdään nyt koiranruokaa Hyvinkäällä – hyönteisten syömisestä piti tulla iso hitti, mutta läpimurtoa odotellaan yhä


Summary: Kolme vuotta kestävän Jyväskylän yliopiston tutkimushankkeen tavoitteena on selvittää, mitkä olivat Ylä-Savon elämisen ehdot ennen modernin yhteiskunnan muodostumista.

Pohjois-Savon pohjoispuolen eli Ylä-Savon menestyksen taustaa pengotaan parhaillaan perusteellisesti kolmevuotisessa tutkimushankkeessa. Hanke on samalla Olvi-säätiön syntymäpäivälahja tänä vuonna 130 vuotta täyttävälle Iisalmen kaupungille.
 Alue tunnetaan menestyvistä yrityksistään Olvista, Ponssesta ja Genelecistä. Iisalmen kaupunki markkinoikin itseään ihmeidentekijänä. Uutisissa on ollut paljon esillä alueen yrityksien työvoimapula.
 Suomen historiassa Ylä-Savo näyttäytyy kuitenkin myöhään asutettuna ja elinoloiltaan niukkana alueena.
 Yli puoli miljoonaa euroa maksavan historiatutkimuksen tavoitteena onkin selvittää, mitkä olivat alueen elämisen ehdot ennen modernin yhteiskunnan muodostumista. Tutkimusta tehdään Jyväskylän yliopistossa. Samaan pakettiin kuuluu Ylä-Savon kotiseutumuseon perusnäyttelyn uusiminen.
 Uusi perusnäyttely rakennetaan kuvaamaan ihmisten tavallista arkea. Ilkka Peuna avaa vanhaa matkalaukkua. Marianne Mattila / Yle
 Pohjoinen Savo on kaukana suurista kaupungeista ja yliopistoista
 Iisalmessa asuva Jyväskylän yliopiston tutkija  Jaana Luttinen  on tyytyväinen, kun vihdoin yliopistojen osalta katveeseen jääneen alueen historiaan paneudutaan huolella. Luttinen odottaa, että esille tulee uudenlaisia tulkintoja Ylä-Savon kehityksestä.
 – Mukana on useita tutkijoita, joiden kesken syntyy hyviä keskusteluja, ja samalla yhdessä nähdään pidempiä linjoja, Luttinen kertoo.
 Ylä-Savon historia kytkeytyy Saimaan vesistön ja savolaisten kaskeamiskulttuurin kautta osaksi koko Savon eli nykyisten Etelä- ja Pohjois-Savon historiaa. Vahvat paikalliset piirteet ovat kuitenkin kiinnostavia.
 Tutkija Jaana Luttinen kertoi alueen historiasta Iisalmen kauppahallin kahvilassa. Marianne Mattila / Yle
 Ylä-Savossa on vallalla voimakas oman alueen identiteetti. Tästä huolimatta sieltä on pidetty aina yhteyttä muualle, ja käyty vilkkaasti kauppaa, muun muassa Oulun ja Pietarin suuntiin. Ihmiset ovat liikkuneet vesireittejä pitkin.
 Pohjanperä, joka asutettiin aikaisemmin kuin on luultu
 Tutkimuksen alkuvaiheessa käydään vielä läpi Ylä-Savon asutushistoriaa. Iisalmen pitäjä perustettiin 1627. Juuret Ylä-Savoon löytyvät kuitenkin jo varhaisemmalta keskiajalta Tavinsalmen kuninkaankartanon rakentamisen ajoilta. Kartano sijaitsi Kuopion Maaningalla sijaitsevassa Tavinsalmessa.
 – Kartanon pohjoispuoli on melko tarkkaan nykyinen Ylä-Savon talousalue, tutkija Olli Matikainen kertoo.
 Tuolloin Ylä-Savo oli erämaata, joka tunnettiin nimellä Norrbotten eli Pohjanperä. Tämä näkyy edelleen paikannimissä kuten Lapinlahti. Lappi-sana tarkoittaa syrjäistä asuinpaikkaa (ja viittaa myös metsäsaamelaisiin).
 – Siellä liikkui paljon eränkävijöitä, mahdollisesti vielä metsäsaamelaisia ja sekaväestöä, jossa oli kenties savolaisia ja karjalaisia, Matikainen kertoo.
 Kartassa näkyy, kuinka Sukevan alapuolelta löytyy myös rajaseudusta kertova nimistökeskittymä.  Olli Matikainen / Jyväskylän yliopisto
 Keskeiset elinkeinot olivat kalastus ja turkismetsästys. Ihmisiä oli kuitenkin enemmän kuin mitä tähän mennessä on luultu.
 – Pitkään luultiin, että Ylä-Savo asutettiin vasta 1500-luvulla. Luulo on syntynyt siitä, että aikaisemmin asutuksen ajateltiin tarkoittavan talonpoikaista elämäntapaa.
 – Historiallinen tulkinta on ollut Savon asutuksen syynä olleen yllättävä väestönkasvu, mutta nyt ajatellaan, että ihmiset levittäytyivät alueelle pikkuhiljaa, ja osa jäi pysyvästi asumaan, Matikainen kertoo.
 Keskiajan kuluessa nimenomaan kaskeavat savolaiset olivat asutuksen muurinmurtajia.
 Kotapuron vanha emäntä Heta Korhonen tekee pellavalettiä Pielavedellä vuonna 1926. Jyväskylän yliopisto/Avoimen tiedon keskus, tiedemuseo
 Jyväskylän yliopiston kokoelmissa on ainutlaatuinen professori  Ahti Rytkösen  noin 15 000 valokuvan kansantieteellinen kuvakokoelma. Mukana on yli 1 300 korkeatasoista valokuvaa 1900-luvun alun Ylä-Savosta.
 Jo keskiajan lopussa alueella eli rikkaita talonpoikia
 Alueelle jäävistä suvuista tuli menestyviä talonpoikaissukuja. Rikkautta todistaa dokumentti, jossa kerrotaan vuonna 1571 kannetusta hopeaverosta. 20 varakkaimman verotettavan joukossa oli kuusi talonpoikaa Ylä-Savosta.
 – Hyvin tuttuja nimiä kuten Niskanen ja Rytkönen, Matikainen kertoo.
 Ylä-Savon kotiseutumuseon päärakennus on Vieremältä paikalle siirretty vanha savupirtti. Marianne Mattila / Yle
 Mutta onko historian jatkumo niin yksinkertainen, että muinaisen Ylä-Savon menestyjistä voi vetää suoran johtopäätöksen nykyisen Ylä-Savon menestykseen.
 Jaana Luttinen myöntää, että tavallaan voi.
 – Silloiset hyvin toimeentulevat talonpojat menestyivät samoilla tuotteilla kuin mitä alueella nytkin kehitetään, Luttinen sanoo.
 Esimerkiksi voita myytiin jo 1600-luvulla. Nykyään Lapinlahdella on iso Valion meijeri.
 – Mutta toisaalta elämä oli myös aikamoista taistelua. Noin joka viides vuosi oli katovuosi. Oli sotia ja nälkävuosia, hän kuvailee.
 Tuulastusta Pielavedellä.  Kuva lienee 1920- tai 1930-luvulta.  Jyväskylän yliopisto/Avoimen tiedon keskus, tiedemuseo
 Keisarin toimet ja Saimaan kanava hyödynnettiin Ylä-Savossa
 Keskeinen käännekohta kohti parempia aikoja tapahtui 1850-luvulla, kun Venäjän keisari Aleksanteri toinen päätti Krimin sodan jälkeen julistaa Suomen uudistusohjelman, joka pyrki liittämään Suomea entistä enemmän kohti Pietaria. Tuolloin avattiin myös Saimaan kanava, jonka merkitys kaupankäyntiin oivallettiin heti Ylä-Savossa.
 Vieremän Salahmin talollinen  Petter Kumpulainen , josta tuli myöhemmin myös valtiopäivämies, näki, että Kuopion ja Iisalmen välinen kanavayhteys täytyy toteuttaa, jotta Ylä-Savosta syntyy vesireitti Saimaan kanavalle, Luttinen kertoo.
 Voikauppa suorastaan kukoisti. Sen edistämiseksi Iisalmen kaupungin kupeeseen Peltosalmelle perustettiin meijeri- ja karjakkokoulu 1875 – ja sittemmin myös maanviljelyskoulu. (maatalousoppilaitos ja meijerikoulu). Sen lisäksi Iisalmesta haluttiin kaupunki, jonka kauppahuoneet veivät voita Pietariin.
 Kolme aittaa vierekkäin Ylä-Savon kotiseutumuseon pihapiirissä. Marianne Mattila / Yle
 Iisalmen kauppala rakennettiin suorastaan tyhjästä vuonna 1860 ja kaupunki Iisalmesta tuli vuonna 1891.
 – Tuolloin Ylä-Savossa oltiin modernisaation kynnyksellä ja kytkeydyttiin osaksi maailmaa, Luttinen kuvaa.
 Menestystarinan rinnalla kulkee kuitenkin toisenlainen tarina. Kaikille tilojen jälkipolville ei riittänyt työtä ja toimeentuloa, joten alueella eli yhä enemmän köyhää tilatonta väestöä. Siltä osin 1800-luvun lopussa tilanne oli koko Pohjois-Savossa maan synkin.
 – Samaan aikaa tapahtui edistymistä ja kurjistumista, Luttinen tiivistää.
 Aiheesta voi keskustella 29.11.2021 kello 23:een saakka.
 Lue lisää:
 Turun yliopistosäätiö sai ison testamenttilahjoituksen Suomen historian tutkimustyöhön
 Puumerkeillä merkittiin omaisuutta satoja vuosia sitten – harrastajatutkija kiersi Turunmaan saaristoa ja löysi esineistä yli 500 symbolia
 Katso:
 Tämä on Iisalmea  (Matkailufilmi Iisalmen kaupungista ja sen ympäristöstä)

Olvi-säätiö antoi 130-vuotiaalle kotikaupungilleen epätavallisen lahjan – puolen miljoonan euron satsaus menee alueen historian tutkimukseen


Summary: Syksyn ylioppilasjuhlat kannattaa pitää pieninä, jotta ne voi järjestää turvallisesti.

Syksyn ylioppilasjuhlia vietetään ensi viikonloppuna, ja moni juhlii loppuvuodesta myös ammattiin valmistumista. Samaan aikaan  koronavirustilanne pahenee  ja  rajoitukset kiristyvät .
 Yle kysyi kolmelta asiantuntijalta, voiko ylioppilasjuhlia tai valmistujaisia nyt järjestää ja miten ne järjestetään turvallisesti. Kysymyksiin vastasivat HUSin diagnostiikkajohtaja  Lasse Lehtonen , HUSin apulaisylilääkäri  Eeva Ruotsalainen  sekä Itä-Suomen yliopiston epidemiologian professori  Tomi-Pekka Tuomainen .
 Onko nyt turvallista järjestää juhlia?
 Isojen juhlien järjestäminen ei ole nyt välttämättä viisasta. Mitä pienemmät valmistujaiset järjestää, sitä turvallisemmat ne ovat.
 Asiantuntijat ottaisivat juhliin enintään noin 20 vierasta, jotta juhlat voi järjestää turvallisesti. Juhlapaikan koko toki vaikuttaa asiaan.
 – Suurta varovaisuutta kannattaa käyttää, jos juhlia harkitsee, sanoo HUSin apulaisylilääkäriEeva Ruotsalainen.
 Ruotsalainen muistuttaa, että koronaviruksen lisäksi nyt on liikkeellä muitakin tauteja, kuten influenssaa ja RS-virusta.
 Vieraiden tuloa voi yrittää porrastaa niin, että pyytää osaa vieraista tulemaan paikalle aiemmin ja osaa myöhemmin.
 Itä-Suomen yliopiston epidemiologian professori Tomi-Pekka Tuomainen kuitenkin arvioi, että juhlien järjestäminen on rokotusten ansiosta nyt osin turvallisempaa kuin pandemian alun aikaan. Rokotus vähentää tartunnan saamisen todennäköisyyttä, ja vaikka rokotettukin voi saada tartunnan, virus ei leviä rokotetulta ihmiseltä yhtä tehokkaasti kuin rokottamattomalta.
 – Emme ole samassa tilanteessa kuin alkuaikoina, Tuomainen toteaa.
 Voiko lukion juhlatilaisuuteen mennä?
 Lukiot ja ammattioppilaitokset päättävät itse, järjestävätkö ne koulussa juhlia ja miten. Jos koulun juhlatilaisuuteen ei kutsuta vieraita, siinä ei tarvitse noudattaa yleisötilaisuuksien rajoituksia. Jos juhliin taas saa tulla vieraita, rajoituksia täytyy noudattaa: vieraiden määrää saatetaan rajoittaa tai vierailta saatetaan pyytää koronapassia.
 Koskevatko rajoitukset ylioppilasjuhlia?
 Jos juhlat järjestetään kotona tai muussa yksityisessä tilassa, rajoituksia ei ole.
 Jos juhlat järjestetään sen sijaan esimerkiksi ravintolassa, sitä koskevat voimassa olevat ravintolarajoitukset, vaikka koko ravintola olisikin yksityisten juhlien käytössä. Leviämisvaiheen alueilla ravintoloiden, joissa on anniskelua,  tulee sulkea ovensa kello 18 tai vaihtoehtoisesti vaatia asiakkailta koronapassia .
 Esimerkiksi aukioloaikoihin ja asiakasmäärään liittyvät rajoitukset kannattaakin tarkistaa, jos juhlapaikkana on ravintola.
 Ajantasaista tietoa rajoituksista löytyy esimerkiksi  THL:n sivuilta  sekä  valtioneuvoston sivuilta .
 Ketä voin kutsua?
 Mikään ei varsinaisesti estä kutsumasta niin monta vierasta kuin haluaa, mutta kuten sanottu, kaikkein turvallisinta on pitää vierasmäärä pienenä.
 Kutsussa voi pyytää, että vieraat olisivat joko rokotettuja tai ottaneet koronatestin ennen juhliin tuloa.
 Kannattaa myös harkita, pitäisikö valmistujaiset tällä kertaa ilman pienimpiä lapsia: alle 12-vuotiailla ei ole rokotuksia, ja tartuntoja todetaan nyt eniten lasten keskuudessa.
 Miten juhlapaikasta saa mahdollisimman turvallisen?
 Syyslukukauden juhlia hankaloittaa se, että toisin kuin keväällä, juhlia ei voi järjestää ulkona. Sisätiloissa virus leviää helpommin.
 Sisällä juhliessa voi käyttää maskia, mieluiten FFP2-maskia, joka suojaa myös käyttäjäänsä. Kannattaa välttää vieraiden välisiä fyysisiä kontakteja, kuten kättelyjä ja halauksia. Hyvä ilmanvaihto hillitsee viruksen leviämistä ilmassa, joten juhlatilaa kannattaa tuulettaa mahdollisimman hyvin.
 Juhlissa kannattaa noudattaa samoja tuttuja hygieniaohjeita, joihin on pandemian aikana jo totuttu: kädet pestään ainakin sisään tullessa ja ennen ruokailua, käsidesiä on hyvä olla saatavilla, yskitään nenäliinaan tai hihansuuhun.
 Aiotko järjestää valmistujaiset tai ylioppilasjuhlat? Keskustele aiheesta 29.11. kello 23 saakka.
 Lue lisää:
 Päivittyvä seuranta: Sveitsiläiset antamassa tukensa koronapassille, Etelä-Afrikasta tullut Suomeen yksittäisiä oireettomia testattuja tulijoita
 "Hädissään ei ole syytä olla" – asiantuntijat kertovat, miten uuteen omikron-koronamuunnokseen kannattaa suhtautua
 HUSin Asko Järvinen Ykkösaamussa: "Jos omikron pääsee leviämään, variantin tuloa Suomeen ei voida estää"
 Asiantuntija kertoo viisi syytä, miksi koronatartuntojen määrä nousee juuri nyt
 Asiantuntijat antavat vinkit koronaturvalliseen joulunviettoon: Ei karaokea ennen sukulointia

Asiantuntijat kehottavat syksyn valmistujaisissa varovaisuuteen: näin estät juhlien muuttumisen koronalingoksi


Finnairin Helsinki–Hongkong-lennon lentäjällä todettiin koronatartunta Hongkongissa tänään sunnuntaina, ja lennon koko miehistö on asetettu karanteeniin. Asiasta  uutisoi ensimmäisenä Kauppalehti .
 Miehistö on Hongkongissa sijaitsevassa karanteenikeskuksessa. Tartunnan saanut lentäjä on ohjattu lääkäriin.
 – Olemme saaneet paikallisviranomaisilta vahvistuksen, että miehistö asetetaan karanteeniin Hongkongissa, kertoo  Mari Kanerva  Finnairin viestinnästä.
 Kanervan mukaan Finnair selvittää nyt paikallisten viranomaisten ja Hongkongin Suomen-konsulaatin kanssa sitä, milloin ja miten miehistö pääsee pois karanteenista.
 Miehistöön kuuluu yhdeksän ihmistä, jotka ovat töissä paikallisella alihankkijalla. Lentäjiä on kolme, ja heidän asemapaikkansa on Helsingissä.
 Finnairin tiedossa ei ole, että asialla olisi ollut vaikutusta lennolla olleisiin matkustajiin.
 Paluulennon kohtalo vielä auki
 Finnair operoi matkustajalentoja Hongkongiin neljä kertaa viikossa ja rahtilentoja kaksi kertaa viikossa.
 Miehistöllä olisi ollut paluulento takaisin Suomeen 29. marraskuuta. Nyt Finnair selvittää, saadaanko lennolle korvaava miehistö.
 – Selvitämme, miten ja milloin miehistön paluu voidaan järjestää, Kanerva sanoo.
 Finnair lentää Suomesta Hongkongiin seuraavan kerran tänään ja huomenna. Nämä lennot lennetään normaalisti, samoin muut tulevat Hongkongin-lennot.
 Edessä voi olla jopa viikkojen karanteeni
 Hongkongissa on huomattavasti Suomea tiukemmat karanteenimääräykset ulkomailta tulleille koronaan sairastuneille ja altistuneille. Miehistö saattaa olla karanteenihotellissa useita viikkoja.
 Jos yhden lentoyhtiön lennoilla saapuu tietyssä ajassa liian monta koronavirustartunnan saanutta, lentoyhtiölle voidaan määrätä jopa lentokielto Hongkongiin.
 Lentoyhtiö British Airways ilmoitti aiemmin tällä viikolla, että se keskeyttää toistaiseksi lennot Hongkongiin. Syynä oli se, että suuri määrä Hongkongin-lennoilla työskennelleitä miehistön jäseniä oli joutunut karanteeniin, kun yksi miehistön jäsenistä oli saanut positiivisen koronatestituloksen.
 Lue lisää:
 Päivittyvä seuranta: Norjalaisviranomaiset: Hollantiin lentäneiden joukossa 13 omikronmuunnostapausta, Etelä-Afrikasta tullut Suomeen yksittäisiä oireettomia testattuja tulijoita
 Suomi ei ole kieltämässä lentoja uuden virusvariantin takia

Finnairin Hongkongin-lennon lentäjällä koronatartunta, miehistö eristyksissä Hongkongissa


Summary: Ministeriö ja aluehallintovirastot ovat jo ohjeistaneet kuntia terveysturvatoimiin, eli matkustajia pakollisiin terveystarkastuksiin.

Maan hallitus on päättänyt rajoittaa maahantuloa eteläisen Afrikan maista. Tänään tehdyillä päätöksillä rajoitetaan niiden matkustajen maahantuloa, jotka ovat oleskelleet viimeisen 14 vuorokauden aikana eteläisen Afrikan maissa.
 Hallituksen päätös tarkoittaa käytännössä sitä, että maahan voi tulla vain, jos siihen on välttämätön syy, kuten pakottavat perheasiat tai muut pakottavat henkilökohtaiset syyt.
 Suomeen ei voi rajoitusten voimaanastuttua matkustaa eteläisen Afrikan maista edes täyden rokotussuojan saaneena.
 – Rajavartiolaitos seuloo riskialueilta tulevia terveysviranomaisten tarkempiin tarkastuksiin. Näin saadaan aikaa kartoittaa tietoja virusvariantin vaarallisuudesta ja tarvittavista terveysturvallisuustoimista Rajavartiolaitoksen yksikönpäällikkö  Tuomas Laosmaa  sanoo.
 EU:n ulkorajoja suljetaan
 Suomen käynnistämät toimet ovat Euroopan unionin neuvoston linjausten mukaisia. Usean jäsenmaan rajoittaessa ulkorajaliikennettä Eurooppa ikään kuin sulkeutuu. Tällä pyritään siihen, että Euroopan sisäistä liikennettä ei tarvitsisi massiivisesti rajoittaa.
 – Tavallaan Eurooppa sulkeutuu ja näin ei tarvitse rajoittaa niin massiivisesti Euroopan sisäistä liikennettä, koska sillä olisi valtavan negatiivinen vaikutus Euroopan sisäiselle taloudelle.
 Maahantuloa rajoitetaan niiden matkustajien osalta, jotka ovat oleskelleet viimeisen 14 vuorokauden aikana Botswanassa, Eswatinissa, Etelä-Afrikassa, Lesothossa, Mosambikissa, Namibiassa tai Zimbabwessa.
 – Ei haluta Euroopan vapaata liikkuvuutta laajasti rajoittaa, vaan toiminta tapahtuu ulkorajoilla. Tällä katsotaan saavutettavan tässä vaiheessa riittävä vaikutus, Laosmaa selventää.
 Sosiaali- ja terveysministeriö katsoo, että Afrikassa havaittu uusi koronavirusmuunnos omikron voi uhata merkittävästi väestön terveyttä ja hyvinvointia ja heikentää epidemiatilannetta.
 Muista maista saapumiseen riittää rokotustodistus
 Suomeen voi edelleen tulla kaikista muista maista esittämällä todistuksen hyväksyttävästä koronarokotussarjasta. Rokottamattomiin maahantulijoihin kohdistuu jatkossakin rajoituksia.
 Suomessa rajojen käytännön toimista on sovittu paikallisesti kullakin rajanylityspaikalla. Ministeriö ja aluehallintovirastot ovat ohjeistaneet kuntia kiristyviin terveysturvatoimiin. Kunnat vastaavat terveysturvatoimista rajanylityspaikoilla, satamissa ja lentokentillä.
 – Rajavartiolaitos saa maahan saapuvista henkilöistä tietoa useista lähteistä ja matkustajat myös haastatellaan rajanylityspaikoilla, Laosmaa sanoo.
 Suomen kansalainen tai Suomessa vakinaisesti asuva henkilö saa rajoituksista huolimatta palata Suomeen. Maahantulon rajoitukset ovat voimassa 19.12. saakka.
 Suomeen voi edelleen tulla kaikista muista maista esittämällä todistuksen hyväksyttävästä koronarokotussarjasta. Rokottamattomiin maahantulijoihin kohdistuu jatkossakin rajoituksia.
 Voit keskustella aiheesta maanantaihin 29.11. klo 23:een asti.
 Lue myös:
 Eteläisestä Afrikasta saapuvat pakolliseen terveystarkastukseen Helsinki-Vantaalla
 Suomi ei ole kieltämässä lentoja uuden virusvariantin takia
 Päivittyvä seuranta: Norjalaisviranomaiset: Hollantiin lentäneiden joukossa 13 omikronmuunnostapausta, Etelä-Afrikasta tullut Suomeen yksittäisiä oireettomia testattuja tulijoita

Suomi rajoittaa maahantuloa eteläisestä Afrikasta uuden koronamuunnoksen takia  – rajavartioyksikön päällikkö: "Maahan voi saapua vain välttämättömästä syystä"


Summary: Väli-Amerikassa sijaitsevan Hondurasin presidentinvaaleissa mielipidemittauksia johtaa opposition ehdokas Xiomara Castro.

Hondurasissa järjestetään tänään presidentinvaalit, joita ovat varjostaneet varoitukset mahdollisesta vaalivilpistä.
 Pelkona on, että maassa puhkeaa mellakoita, mikäli mielipidemittauksissa johtava opposition ehdokas  Xiomara Castro  ei voita riittävän selkein tuloksin. Vasemmistolaista vapauspuoluetta edustava Castro kamppailee presidenttiydestä valtaapitävän kansallispuolueen ehdokasta  Nasry Asfuraa  vastaan.
 Väli-Amerikassa sijaitsevan Hondurasin pääkaupungissa Teguchigalpassa useat yritykset ja liikkeet ovat viikonlopun aikana peittäneet ikkunoita vaneri- ja metallilevyillä mellakoiden varalta. Vaalipäivänä järjestystä ylläpitää noin 18 000 poliisia ja sotilasta eri puolilla maata.
 Castro nostaisi voittaessaan vasemmiston valtaan Hondurasissa ensimmäistä kertaa sitten vuoden 2009, jolloin hänen aviomiehensä ja silloinen presidentti  Manuel Zelaya  syrjäytettiin vallankaappauksessa.
 Äänestyspaikat sulkeutuvat viideltä iltapäivällä paikallista aikaa.
 Poliittista väkivaltaa
 Kansallispuolueen ehdokas, istuva presidentti  Juan Orlando Hernandez  voitti vuoden 2017 presidentinvaalit venyneen ääntenlaskun jälkeen. Vaaleja pidettiin laajalti vilpillisinä ja Hernandezin toista presidenttikautta perustuslain vastaisena.
 Tulos sytytti kipinän laajoille mellakoille, joiden väkivaltaisen tukahduttamisen vuoksi kuoli yli 30 ihmistä.
 Poliittinen väkivalta sekä ehdokkaiden ja äänestäjien uhkailu ovat varjostaneet vaaleja tänäkin vuonna.
 Kansallispuoluetta syytetään valtion instituutioiden ja varojen käyttämisestä kannattajiensa palkitsemiseen ja vastustajiensa rankaisemiseen.
 Kansallispuolueen istuva presidentti Hernandez on epäsuosittu paitsi vaalivilpin, myös muun muassa korruptiosyytösten ja väitettyjen huumekauppayhteyksien vuoksi. Asfuraa on puolestaan syytetty muun muassa valtion varojen kavalluksesta.
 Honduras on kärsinyt jo vuosia jengiväkivallasta ja huumekaupasta. Sitä ovat viime aikoina koetelleet paitsi kaksi hurrikaania, myös koronapandemia ja sen aiheuttama työttömyys.

Hondurasissa presidentinvaalit, joiden pelätään jo ennakolta sytyttävän mellakoita


Summary: Ylen tietojen mukaan puolueet eivät ole löytäneet yhteistä näkemystä vaalilainsäädännön uudistamisesta. Useat samankaltaiset hankkeet ovat viime vuosikymmeninä kariutuneet.

Keskenään liian erikokoiset vaalipiirit ja käytössä oleva d’Hondtin laskentamenetelmä saattavat vaarantaa eduskuntavaalien suhteellisuuden, viestivät oikeusministeriön virkamiehet puolueille.
 Yle on saanut haltuunsa oikeusministeriön parlamentaariselle vaalityöryhmälle valmistelemat muistiot. Ne summaavat viime vuosikymmeninä vaalijärjestelmään tehtyjä tai esitettyjä muutoksia sekä nykytilan ongelmia ja erilaisia ratkaisuehdotuksia.
 Puoluesihteereistä muodostuva parlamentaarinen vaalityöryhmä sai tällä hallituskaudella tehtäväkseen selvittää ”laaja-alaisesti ja ennakkoluulottomasti erilaisia vaihtoehtoja, joilla parhaiten voidaan lisätä vaalijärjestelmämme toimivuutta ja nostaa äänestysaktiivisuutta, parantaa vaalien suhteellisuutta, pienentää niin sanottua piilevää äänikynnystä ja turvata alueellinen edustavuus”.
 Virkamiesten viestistä huolimatta puolueilta ei ole odotettavissa yhteistä näkemystä asiasta, arvioivat Ylen lähteet. Puoluesihteerien työryhmä päättää työnsä joulukuussa, eikä mikään virkamiesten esittämistä ratkaisuehdotuksisa tunnu saavan puolueilta yksimielistä tukea.
 Tämän jutun loppupuolelta voit katsoa, miten osa esitetyistä muutoksista vaikuttaisi eduskunnan kokoonpanoon.
 Pienissä vaalipiireissä suhteellisuus toteutuu "erityisen heikosti"
 Perustuslaissa säädetään, että Manner-Suomesta valitaan eduskuntaan 199 kansanedustajaa 12–18 vaalipiiristä. Eduskuntavaaleissa käytetään suhteellista, avointa listavaalia ja laskentamenetelmänä d’Hondtin menetelmää.
 Suhteellinen vaalitapa tarkoittaa sitä, että kukin puolue tai ryhmittymä saa kansanedustajapaikkoja suurin piirtein samassa suhteessa kuin se saa ääniä. Tämä tarkoittaa sitä, että 10 prosenttia äänistä takaisi 10 prosenttia eduskunnan paikoista.
 Oikeusministeriön muistioissa arvioidaan, että poliittinen suhteellisuus toteutuu kuitenkin tällä hetkellä ”erityisen heikosti” pienissä vaalipiireissä.
 Suhteellisuutta on viime vuosina pyritty parantamaan yhdistämällä vaalipiirejä. Näin tehtiin viimeksi vuonna 2013. Se ei kuitenkaan ole enää mahdollista. Vaalipiirejä on nyt 12, joka puolestaan on perustuslain sallima minimimäärä.
 Virkamiehet arvioivat, että vaalipiirien kokoerot johtavat ”piilevien äänikynnysten suureen vaihtelevuuteen”. Suomessa ei ole käytössä vaalikynnystä, eli puolueiden ei ole saatava vaaleissa tiettyä osuutta äänistä eduskuntaan noustakseen. Vaalijärjestelmä kuitenkin johtaa niin kutsuttuun piilevään äänikynnykseen.
 "Kansainvälisesti voimassaolevat äänikynnykset liikkuvat yleensä noin kolmen ja seitsemän prosentin välillä. Siihen nähden meillä pienimpien vaalipiirien piilevät äänikynnykset ovat liian korkeita", virkamiehet arvioivat.
 Esimerkiksi vuoden 2019 eduskuntavaaleissa Uudeltamaalta valittiin 36 kansanedustajaa ja Lapista seitsemän. Uudellamaalla tarvittiin läpimenoon noin 2,5 prosenttia annetuista äänistä, mutta Lapissa jopa noin 10 prosenttia.
 ”Kansainvälisesti voimassaolevat äänikynnykset liikkuvat yleensä noin kolmen ja seitsemän prosentin välillä. Siihen nähden meillä pienimpien vaalipiirien piilevät äänikynnykset ovat liian korkeita: Lapissa todellinen (toteutunut) piilevä äänikynnys oli vuoden 2015 eduskuntavaaleissa 10,7 [prosenttia] ja vuoden 2019 eduskuntavaaleissa 9,7 [prosenttia]. Satakunnassa vastaavat piilevät äänikynnykset olivat 9,6 [prosenttia] ja 8,4 [prosenttia]”, virkamiehet arvioivat.
 He myös muistuttavat, että tilanne tulee väestönkehityksen vuoksi eriytymään jatkossa yhä enemmän. Äänikynnystä nostaa myös käytetty d’Hondtin laskentamenetelmä.
 d’Hondt ja muut lukusarjamenetelmät Suhteellisissa listavaaleissa voidaan käyttää erilaisia laskentamenetelmiä. Suomessa käytössä olevassa  d’Hondtin menetelmässä  lasketaan aluksi listan eli usein käytännössä kunkin puolueen kyseisessä vaalipiirissä saama kokonaisäänimäärä. Sen jälkeen ehdokkaat asetetaan järjestykseen henkilökohtaisten äänimäärien perusteella. Jokainen ehdokas saa vertausluvun siten, että eniten ääniä saanut ehdokas saa vertausluvukseen listan koko äänimäärän, toiseksi eniten saa puolet, kolmanneksi eniten saa kolmasosan ja niin edelleen. Jakajina ovat siis kokonaisluvut: 1, 2, 3, 4 ja niin edelleen. Vaalipiirin paikat jaetaan vertauslukujen mukaisessa järjestyksessä. Sainte-Laguën menetelmässä  jakajina ovat parittomat luvut: 1, 3, 5, 7 ja niin edelleen. Tässä menetelmässä äänikynnys on pienempi kuin d’Hondtin menetelmässä, eikä se suosi samalla tavalla isoimpia puolueita. Ruotsissa käytössä olevassa  muokatussa Sainte-Laguën menetelmässä  ensimmäinen jakaja on yhden sijaan 1,4. Tällä yritetään varmistaa sitä, ettei enemmistön äänistä saanut puolue saa vähemmistöä paikoista, kun menetelmä muuten suosii pienempiä puolueita. Nämä kaikki menetelmät ovat  lukusarjamenetelmiä .
 Käytännössä tämä tarkoittaa sitä, että äänestäjät ovat eriarvoisessa asemassa: pienessä vaalipiirissä pienelle puolueelle annettu ääni menee useimmiten hukkaan, suuressa vaalipiirissä ei.
 Pieniä muutoksia lukuun ottamatta vaalijärjestelmän uudistushankkeet ovat joko kariutuneet tai ne on lopulta vesitetty eduskunnassa. Kuvituskuva. Silja Viitala / Yle
 Ongelmaa on yritetty ratkaista useasti
 Eduskuntavaalien suhteellisuusongelmaa on yritetty ratkaista moneen otteeseen, mutta turhaan. Pieniä muutoksia lukuun ottamatta hankkeet ovat joko kariutuneet tai ne on lopulta vesitetty eduskunnassa.
 Vaalijärjestelmä on herkkä aihe puolueille, koska harvoissa uudistusvaihtoehdoissa kaikki voittavat. Usein suhteellisuutta parantavat uudistukset hyödyttäisivät pienempiä puolueita ja horjuttaisivat siten isompien puolueiden asemaa.
 Esimerkiksi oikeusministeriön laskemissa vaihtoehtoisissa malleissa häviäjiä ovat usein keskusta ja SDP, voittajia taas vihreät ja vasemmistoliitto.
 Vuonna 2000 asetettu ”Vaalitoimikunta 2000” käsitteli viittä eri mallia: tasauspaikkamenetelmää, vaalialuemenetelmää, äänikynnysmenetelmää, Sainte-Laguën menetelmää ja vaalipiirijaon muuttamista. Mikään näistä ei edennyt.
 Tasauspaikkamenetelmässä osa eduskunnan paikoista olisi jaettu puolueille niin kutsuttuina tasauspaikkoina valtakunnallisen tuloksen perusteella. Vaalialuemenetelmässä taas vaalien tulos laskettaisiin vaalialueen tasolla, joka voisi muodostua kahdesta tai useammasta vaalipiiristä – tai koko maasta. Puolueen sisällä edustajanpaikat jyvitettäisiin vaalialueen vaalipiireihin samassa suhteessa kuin mitä puolue saa vaalipiireissä ääniä.
 Vaalialuemenetelmää esitettiin eduskunnalle myös vuonna 2011, mutta hallituksen esitys hylättiin.
 Vuonna 2014 annettiin puolestaan hallituksen esitys perustuslain muuttamisesta siten, että Suomessa olisi ollut vähintään 9 ja enintään 12 vaalipiiriä. Eduskunta hyväksyi esityksen jätettäväksi lepäämään seuraaviin valtiopäiviin, mutta seuraava eduskunta kuitenkin hylkäsi esityksen.
 Jaetaanko Uusimaa vai vaihdetaanko laskentamenetelmää?
 Oikeusministeriön muistioissa vaalityöryhmälle on listattu useita erilaisia vaihtoehtoja, joilla nykyistä tilannetta voitaisiin parantaa.
 Yksinkertaisimmissa vaihtoehdoissa vaalipiirien määrää ja kokoa tarkasteltaisiin uusiksi nykyisen perustuslain rajoissa.
 ”Koska eduskunta on juuri viimeksi hylännyt perustuslain 25 §:n muuttamisen, ei liene realistista vähään aikaan pohtia esimerkiksi ehdotusta 6–9 suuresta, keskenään tasakokoisesta vaalipiiristä”, muistiossa arvioidaan.
 Tämä tarkoittaisi, että jos vaalipiirejä haluttaisiin yhdistää, olisi vähintään yksi vaalipiiri jaettava kahdeksi.
 ”Kuitenkin ainoa vaalipiiri, jonka voisi jakaa siten, että piilevä äänikynnys ei nouse jaon tuloksena syntyvissä vaalipiireissä kovin korkeaksi, on Uusimaa”, muistiossa summataan.
 Lisäksi laskentamenetelmää voitaisiin vaihtaa d’Hondtista johonkin toiseen lukusarjamenetelmään kuten Sainte-Laguën menetelmään tai vaihtoehtoisesti jonkinlaiseen kvoottimenetelmään, kuten Hare-Niemeyer tai Droop.
 Hare-Niemeyer ja muut kvoottimenetelmät Niin kutsuttua  Hare-Niemeyerin menetelmää  käytetään jo nyt vaalilaissa, kun määritellään, kuinka monta kansanedustajaa kustakin vaalipiiristä valitaan. Menetelmässä puolueen äänimäärä jaetaan kaikkien äänien määrällä ja tämä luku kerrotaan jaettavina olevien paikkojen määrällä. Jakolaskun tuloksena syntyy desimaaliluku. Puolue saa sen kokonaislukuosan mukaisen määrän paikkoja. Jos kaikki paikat eivät tule näin jaetuiksi, jaetaan loput paikat puolueiden desimaalilukujen suuruuden mukaisessa järjestyksessä. Droop-menetelmä  on toinen tunnettu kvoottimenetelmä eli suurimman jakojäännöksen menetelmä. Se on periaatteellaan muuten samanlainen, mutta siinä jaettavina olevien paikkojen määrään lisätään yksi.
 Radikaalimpia vaihtoehtoja olisi palaaminen eduskunnan vuonna 2011 hylkäämään malliin, jossa puolueiden koko maassa saama äänimäärä ratkaisisi niiden paikkamäärän ja sitä kautta eduskunnan koostumuksen.
 ”Vaalien tulosta laskettaessa koko maa olisi yhtenä vaalipiirinä. Jokaisen äänestäjän äänellä olisi yhtäläinen painoarvo. Nykyiset vaalipiirit (jotka tässä järjestelmässä voisivat olla minkä kokoisia tahansa) säilyisivät ehdokasasettelun ja äänestämisen yksikköinä kuten tähänkin asti ja kaikki kansanedustajat tulisivat valituiksi vaalipiireistä. Menetelmään tulisi liittää valtakunnallinen äänikynnys (esimerkiksi 2–3 [prosenttia]) poliittisen pirstoutumisen ehkäisemiseksi. Ilman äänikynnystä eduskuntaan voisi tässä mallissa päästä noin 0,5 [prosentin] valtakunnallisella äänimääräosuudella”, muistio summaa.
 Näin tällaiset muutokset vaikuttaisivat eduskunnan kokoonpanoon:
 Yhtenä vaihtoehtona esitetään myös tasauspaikkajärjestelmää, jossa 189 edustajaa valitaan nykyiseen tapaan vaalipiireittäin, mutta niiden lisäksi käytössä olisi 10 tasauspaikkaa, jotka jaetaan puolueille myös d’Hondtin menetelmää käyttäen niiden koko maassa saamien äänien perusteella. Saadakseen tasauspaikkoja puolueen tulisi ylittää kolmen prosentin valtakunnallinen äänikynnys.
 Myös tämän mallin käyttöönotto edellyttäisi perustuslain muuttamista.
 Voit keskustella aiheesta maanantaihin 29.11. klo 23:een asti.
 Lue myös:
 Ymmärrätkö, miten äänet lasketaan vaaleissa? Tämä rautalankamalli avaa d'Hondtin menetelmän

Puolueet ovat yhä haluttomia korjaamaan vaalijärjestelmän vinoumia – muistiot avaavat, miten muutokset heilauttaisivat eduskunnan paikkajakoa


Summary: Voimme oppia tavoista, joilla uppo-outoon kulkutautiin reagoitiin 500-luvulla, sanoo historioitsija Peter Sarris. Hänen mukaansa Justinianuksen rutto vaikutti yhteiskuntiin paljon luultua syvemmin.

Maailmaa koetteli puolitoista vuosituhatta sitten tauti, jota kutsutaan historian ensimmäiseksi pandemiaksi. Paiserutto aiheutti epidemioita jokseenkin koko tuolloin tunnetussa maailmassa.
 Justinianuksen ruttoon arvioidaan kuolleen neljännes tai jopa puolet Välimeren itälaidan väestöstä. Pieninkin arvio koko maailman menettämästä väestä on kymmenen prosenttia.
 Silti monet tutkijat ovat alkaneet olla sitä mieltä, että Justinianuksen ruton yhteiskunnalliset vaikutukset olivat enimmäkseen vain nykyisten influenssojen luokkaa.
 Brittiläisen  Cambridgen yliopiston  historian professorin  Peter Sarrisin  tuoreen tutkimuksen mukaan ruton vaikutukset yhteiskuntiin olivat hyvin ankarat, kun niitä tarkastelee riittävän monesta näkökulmasta.
 Jos muinoin levinneiden tautien laajuus ja seuraukset todella halutaan selvittää, on välttämätöntä, että historioitsijat ja arkeologit tekevät yhteistyötä geneetikkojen ja ympäristötutkijoiden kanssa, Sarris summaa  Past & Present  -lehdessä julkaistussa tutkimuksessaan.
 – Jotkut historioitsijat suhtautuvat suorastaan vihamielisesti siihen ajatukseen, että taudeilla olisi voinut olla ratkaiseva merkitys ihmisyhteisöjen kehityksessä. "Ruttoskeptisismi" on vallannut viime vuosina paljon alaa, Sarris sanoo.
 Hunnien tuomaa?  Espanjalaisen taiteilijan Ulpiano Checan 1800-luvun näkemys hunnien hyökkäyksestä.   History Docu Photo / AOP Bakteeri, josta kehittyi Justinianuksen ruton ja myöhemmin mustan surman aiheuttaja, tarttui ihmisiin tällä tietoa Keski-Aasiassa kivikauden ja pronssikauden vaihteessa. Silloisissa ihmisluissa on  Yersinia pestis  -bakteerin sukupuun vanhan jäsenen perimää ajalta, josta kului vuosisatoja Justinianuksen ruton ilmestymiseen Itä-Roomaan, vahvistaa  Nature-lehdessä  kolme vuotta sitten julkaistu kansainvälinen tutkimus. Alkujaan bakteerilta puuttui kyky levitä kirppujen mukana, mutta sellainen oli jo, kun hunnit ratsastivat länteen. Heidän mukanaan kulkeutui myös rottia, rotissa kirppuja ja kirpuissa ruttobakteereja. Rottien rooli on ruttotutkimuksissa tosin pienentynyt, kun on todettu, että kirput levisivät myös – elleivät ennen kaikkea – ihmisistä ihmisiin. Ensimmäisen ruttotapauksen kirjasi itäroomalainen historioitsija  Prokopios . Vuosi oli 541 ja paikka Pelusiumin satamakaupunki Egyptin itäisimmälle laidalla. Siksi historioitsijat olivat pitkään siinä käsityksessä, että Justinianuksen rutto oli peräisin Egyptistä. Prokopioksen kuvaus ruton kulusta on luettavissa englanninnoksena  World History Encyclopedia  -sivustolta.
 Länsi-Rooma romahti 400-luvulla mutta vahva roomalaisaika jatkui itäpuolikkaassa, jota sittemmin ryhdyttiin kutsumaan Bysantiksi. Kun Justinianus I tuli sen keisariksi vuonna 527, hänen tavoitteenaan oli nostaa Rooman valtakunta takaisin menneeseen loistoonsa.
 Prokopioksen sotakuvaukset kertovat, että suunnitelman toteuttaminen oli hyvässä vauhdissa aina vuoteen 542 asti eli juuri siihen saakka, kun rutto ylsi Itä-Rooman pääkaupunkiin Konstantinopoliin.
 "Kuolema kiertelee ympärillä"
 Sarrisin tutkimuksen mukaan ruton vaikutukset näkyvät Justinianuksen kriisilaeissa, jotka säädettiin parina ensimmäisenä ruttovuonna, ja myös uuden lainsäädännön kääntymisenä laskuun, kun epidemia yltyi pahimmilleen.
 Jo vuonna 542 säädettiin pankkilaki valtiontalouden ja maanomistajien tukemiseksi, kun Prokopioksen mukaan "kuolema kierteli ympärillä" ja "oli levinnyt joka alueelle".
 Vuonna 544 säädetyllä lailla keisari yritti hillitä hintojen ja palkkojen nousua, jotta työläiset eivät olisi päässeet mittaamaan hyötyä väestön vähenemisen aiheuttamasta työvoimapulasta.
 Puolen miljoonan asukkaan metropoliksi arvioidussa Konstantinopolissa kuoli Prokopioksen mukaan joka päivä jopa kymmenentuhatta ihmistä, kun ensimmäinen epidemia riehui rajuimmillaan.
 Se helpotti muutaman kuukauden päästä mutta bakteeri jäi piilemään ja roihahteli yhä uudelleen. Kokonaan tauti sammui vasta 740-luvulla. Aaltoja on arvioitu kertyneen parikymmentä.
 Jumala hyvyydessään lähetti kurituksen tehdäkseen työläisistä parempia ihmisiä, mutta he ovatkin sortuneet ahneuteen.   Keisari Justinianus vuoden 544 palkka- ja työaikalain perusteluissa
 Historiallisten pandemioiden merkitystä ei koskaan pitäisi arvioida vain sen mukaan, ovatko niiden koettelemat yhteiskunnat suorastaan romahtaneet, Sarris sanoo. Hänen tulkintansa mukaan haasteet eivät suinkaan olleet vähäisiä, vaan Bysantti osoitti suurta resilienssiä.
 – Erityisen merkillepantavaa hallintojen reaktioissa niin Roomassa kuin Bysantissa on se, miten rationaalisia ja huolellisesti kohdennettuja päätökset olivat, vaikka viraomaiset joutuivat keskelle uppo-outoja olosuhteita.
 Sarrisin mukaan meillä paljon opittavaa menneiden sukupolvien reaktioista tautiin ja myös siitä, miten pandemiat ovat vaikuttaneet sosiaalisiin rakenteisiin, vaurauden jakautumiseen ja ajatteluun.
 Myös Propkopioksella oli keisarin päätöksiin kanta, vaan ei suopea. Justinianus korotti veroja, jotta kokonaiskertymä ei laskisi, vaikka veronmaksajia kuoli joukoittain, ja rahat pantiin keisarin rakennusprojekteihin, ei ruttouhrien auttamiseen, Prokopios suomi.
 Hän jopa epäili keisarin aiheuttaneen ruton veljeilemällä pimeyden voimien kanssa ja suututtamalla Jumalan. Hän oli "vetänyt hädän koko maailman ylle, ei ihmisen voimin vaan toisilla keinoin". Prokopios kirjoitti teoksessaan  Salainen historia .
 Justinianuksen aikaisessa kolikossa keisarilla on valtansa symbolit.  Ensimmäiset Bysantin omat rahat – kultainen solidus ja pronssinen nummis – oli lyöty kolmisenkymmentä vuotta ennen hänen valtakauttaan ja niistä oli tullut kansainvälinen valtavaluutta.  Alfredo Dagli Orti / Shutterstock / AOP
 Yhtenä todisteena taloudellisista reaktioista ruttoon Sarris mainitsee kultarahojen keventämisen. Niihin pannun kullan määrää alennettiin ensi kertaa. Jokseenkin samaan aikaan alettiin lyödä myös kevennettyjä kuparirahoja.
 Sarris pitää näitä seikkoja paljon merkittävämpinä todisteina ruton vaikutuksista kuin sitä, että rutto mainitaan antiikin kirjallisuudessa suhteellisen harvoin, mihin monet muut tutkijat ovat oman tulkintansa pohjanneet.
 – Prokopios jätti kesken valtavan sotahistoriallisen työnsä kirjoittaakseen sukupolvia vavisuttaneen kuvauksen siitä, miten rutto tuli Konstantinopoliin. Sellaisella on paljon enemmän merkitystä kuin rutosta kirjoitettujen sanojen määrällä, Sarris sanoo.
 DNA puhuu
 Vielä 2000-luvun alussa Justinianuksen rutto pääteltiin paiserutoksi pelkästään sen perusteella, miten muinaiset tekstit kuvailivat taudin oireita.
 Tulehduksen turvottamien imusolmukkeiden, kuumeen, päänsäryn ja vatsakipujen lisäksi Prokopios mainitsee muun muassa harhat.
 DNA-tutkimusten kehittyminen on tuonut aivan uusia työkaluja  Y. pestis  -bakteerin jäljittämiseen.
 – Meillä on ollut tapana aloittaa kirjallisista lähteistä, jotka kuvaavat ruton saapumista Pelusiumiin ja leviämistä sieltä. Arkeologiset ja geneettiset todisteen on sovitettu niihin. Se ei enää käy, Sarris sanoo.
 Nainen ja noin kymmenvuotias lapsi kuolivat ruttoon 540-luvulla Edix Hillissä Englannissa. Arkeologisissa kaivauksissa löytyi useita kohtalotovereita. Tutkijoiden kannatti hakea bakteerin perimää ennen muuta hampaista, sillä Y. pestis kiertää uhriensa veressä, ja hampaisiin johtaa paljon verisuonia. Cambridgen kreivikuntahallinto
 PNAS-lehdessä  joitakin vuosia sitten julkaistussa kansainvälisessä tutkimuksessa löytyi  Y. pestis  -bakteerin perimää niin Espanjasta ja Ranskasta kuin Englannista ja Saksasta.
 Englannissa Edix Hillissä haudatuista ruton uhreista löytynyt  Y. pestis  -kanta osoittautui niin vanhaksi linjaksi, että rutto näyttäisi saavuttaneen Englannin eri kautta kuin on luultu, Peter Sarris kertoo tutkimuksessaan.
 Leviämisreittejä Aasiasta olikin ehkä kaksi: Välimerelle rutto kenties päätyi Punaisenmeren kautta mutta Englantiin Baltiasta ja Skandinaviasta. Se antaisi aivan uuden näkökulman pandemian kehittymiseen, Sarris sanoo.
 Hän painottaa, ettei tauti koskaan ollut vain itäroomalainen ilmiö, vaikka sille on annettu Itä-Rooman keisarin nimi.
 Jo yksikin ruttouhri Itä-Englannissa todistaa kokonaisesta ekologiasta: kirpuista, rotista ja syistä, joiden takia ne pääsivät liikkumaan, sanoo Sarris.
 – Niillä seuduilla tapahtui 400- ja 500-luvuilla sosiaalisia, poliittisia ja taloudellisia heilahduksia, jotka ovat hyvin tiedossa. Nyt kun tiedämme rutosta, olisi epäloogista kiistää, että sillä oli vaikutusta, Sarris sanoo.
 Samaan aikaan Suomessa Ylsikö Justinianuksen rutto myös Suomeen? Varmin vastaus vaatisi ihmisluulöytöjä, joista patogeenin DNA:ta voitaisiin etsiä. Suomen happamassa maaperässä ruton mahdollisten uhrien luurangot ovat maatuneet aikaa sitten. Isokyrön Leväluhdan lähteessä säilyneiden kallojen uumoiltiin voineen kuulua Justinianuksen rutossa kuolleille. Modernit tutkimusmenetelmät ovat venyttäneet kallojen aikahaarukan 300-luvulta 800-luvulle.
 Professori Peter Sarris ennustaa, että tulevaisuudessa Justinianuksen rutosta saadut geneettisiä todisteet vievät käsityksiä suuntiin, joita emme osaa vielä edes aavistaa.
 Geenitutkimuksen menetelmien harppaus on luonut 2000-luvulla paleogenomiikan ja siitä haarautuneen muinaisten patogeenien genomiikan. Se tutkii ihmisiä sairastuttaneiden mikrobien evoluutiota, myös jo kadonneita kehityslinjoja.
 Evoluution umpikujaan sammui myös se  Y. pestisin  linja, joka aiheutti Justinianuksen ruton. Keskiajan musta surma johtui sen sukulaisesta, joka tuli Eurooppaan 1300-luvulla kauppareittejä pitkin niin ikään Keski-Aasiasta.
 Ruttotapauksia todetaan edelleen etenkin Madagaskarin saarella. Maailman terveysjärjestön WHO:n tuoreimman  raportin  mukaan ruttoon on Madagaskarissa kuollut tänäkin syksynä useita ihmisiä.
 Antibiootit purevat ruttoon, kunhan terveydenhoitojärjestelmä pelaa. Nykyhygieniakin on sitä luokkaa, että rutosta tuskin on odotettavissa uutta pandemiaa, vaikka  Y. pestisin  perhettä tiedetään elelevän parissasadassa jyrsijälajissa ja yksittäisiä tartuntoja todetaan niin Yhdysvaltain maaseudulla kuin Kiinassa.
 Voit keskustella aiheesta maanantaihin 29.11. klo 23:een asti.
 Lue myös:
 Luulöytö Latviasta: Rutto vei hengen eurooppalaiselta jo viisituhatta vuotta sitten – pari mutaatiota teki bakteerista miljoonien mustan surman

Tutkimus: Jo ihmiskunnan ensimmäinen pandemia 1 500 vuotta sitten vaati poikkeuksellisia lakeja


Summary: Rahul Jain ohjasi dokumentin intialaisen Delhin kaupungin saasteiden kyllästämästä todellisuudesta. Suomalaiselta poromieheltä hän oppi jotain oleellisesta luonnosta.

Rahul Jain  ohjasi dokumentin entisestä kotikaupungistaan Intian Delhistä, jossa ilmastonmuutos ei ole tulevaisuuden uhkakuva, vaan tätä päivää. Kaupungin yli 20 miljoonalle asukkaalle arki on näännyttäviä helteitä, vesipulaa, tulvia ja saasteita.
 – Elokuva syntyi kokemastani paniikista. Tunsin syvällä sisimmässäni vahvaa kuolemanpelkoa, hämmennystä ja vihaa, Jain sanoo.
 Invisible Demons – Tuhon merkit  sai Suomen ensi-iltansa perjantaina. Dokumentin keskiössä on Delhi, yksi maailman saastuneimmista kaupungeista. Sen läpi virtaava Yamuna-joki  vaahtoaa myrkyistä  ja ilma on  vaarallista hengittää .
 Ilma on täynnä pienhiukkasia, joiden lukemat ylittävät terveydelle haitalliset raja-arvot. Viimeiset kaksi viikkoa Delhin  koulut ovat olleet suljettuina  saastesumun takia. Ovet pistettiin säppiin, kun ilmanlaatuindeksi näytti lukua 437. Asteikon suurin luku on 500.
 Teollisuus, liikenne ja jätteenpoltto syytävät kuolemaa kylväviä saasteita. Arvostettu lääketieteellinen julkaisu  The Lancet arvioi , että saasteet olivat syynä yli 1,5 miljoonan ihmisen kuolemaan Intiassa vuonna 2019.
 Lue lisää:   Mustien keuhkojen maa
 Delhin halki virtaava Yamuna-joki vaahtoaa saasteista. Invisible Demons
 Äänen saavat kaupunkilaiset
 Rahul Jain haastatteli dokumenttia varten yli sataa asiantuntijaa. Tilastojen ja numeroiden sijasta elokuvassa annetaan ääni tavallisille kaupunkilaisille: riksankuljettajille, jäätelönmyyjille, kodittomille.
 – Kaikki se, mitä asiantuntijoilla on sanottavana, on luettavissa uutisista, lehdistä, tietokirjoista ja wikipediasta. Niistä ei löydy kaduilla asuvien ihmisten näkökulmaa. Niistä ei saa tietää, miten jäätelöä 40 vuotta kaduilla myynyt ihminen kokee muuttuneen maailman, Jain perustelee valintaa.
 Intiassa luonnontuhosta kärsivät eniten ihmiset, joilla ei ole varaa paeta näännyttäviä 50 asteen helteitä ilmastoituihin tiloihin, ostaa saasteetonta pullovettä tai ilmanpuhdistimia.
 – Siellä, missä on luonnontuhoa, on epätasa-arvoa. Se on nyrkkisääntö. Saasteet ja epätasa-arvo kulkevat käsi kädessä ja kietoutuvat toisiinsa, Jain sanoo.
 Köyhät kantavat luonnontuhon seuraukset, mutta kriisin aiheuttajat ovat toisaalla.
 – On päivänselvää, että varakkaimmat ihmiset käyttävät hyväksi luonnonvaroja selvästi eniten, Jain sanoo.
 Ja havainnollistaa asiaa esimerkillä.
 – Maailmassa on ainakin 10 000 megajahtia. Pelkästään yksi megajahti päästää 16 tonnia hiilidioksidia päivässä ilmakehään ihan vain kelluessaan satamassa ankkuroituna. Määrä vastaa 16 indonesialaisen perheen vuoden hiilibudjettia.
 Ohjaaja Rahul Jain saapui Suomeen Invisible Demons -dokumenttinsa ensi-iltaan. Tiina Jutila / Yle
 “Visuaalisuus menee pidemmälle”
 Tuhon merkit  on suomalaistuotantoinen. Sen kuvat ovat apokalyptisiä ja samalla elokuvallisia ja kauniita. Tuottaja-käsikirjoittaja  Iikka Vehkalahden  mukaan luonnontuhosta on jo tehty paljon tietoa painottavia elokuvia ja reportaaseja, mutta vähemmän sellaisia, joissa lähdetään liikkeelle visuaalisuudesta.
 – Meidän tavoitteenamme oli se, että visuaalisuudella ja elokuvallisuudella välitetään viestiä, joka menee pidemmälle kuin pelkkä informaatio. Synnytetään emotionaalinen ja ajatuksellinen suhde siihen, mitä ihminen näkee. Se jättää pysyvämmän jäljen kuin päivittäisten uutisten seuraaminen, Vehkalahti sanoo.
 Jainin edellinen elokuva, intialaisen tekstiilitehtaan työntekijöiden oloista kertova  Machines  (2016), syntyi myös yhteistyössä dokumenttikonkari Vehkalahden kanssa.
 Intian Delhissä asuu yli 20 miljoonaa ihmistä. Invisible Demons
 Utsjoella syntyi suuri oivallus
 Yhteistyöt ovat tuoneet Jainin usein vierailuille Suomeen. Lapin tunturissa hän törmäsi yöllä yksin vaeltavaan lapseen.
 – Se oli täydellinen shokki, näky, joka ei olisi mahdollista Intiassa. Tunsin, että olin lapsuudessani menettänyt jotain oleellista. En lapsena voinut rakentaa vastaavaa suhdetta luontoon.
 Utsjoella Jain kohtasi poroisännän, jonka kanssa hän keskusteli google-kääntäjän avulla. Ohjaaja kertoi miehelle, mistä on kotoisin ja miten vieraantuneeksi hän tuntee itsensä luonnosta:
 – Minulle ajatus siitä, että menen luontoon, tarkoittaa, että kuljen portista, jossa lukee: “Tervetuloa luontoon”.
 Jain kysyi poromieheltä, tunteeko tämä samalla tavalla.
 – Mies nauroi ja vastasi, että: “En. Luonto on täällä, sydämessäni. Olen osa sitä.” Se oli itselleni suuri oivallus.
 Invisible Truthin tekeminen jätti jäljen tuottaja-käsikirjoittaja Iikka Vehkalahteen. – Olen ehdottomasti valmiimpi hyväksymään selkeitäkin rajoituksia, jotka liittyvät luonnon hyväksikäyttöön tai sen tuhoamiseen. Tiina Jutila / Yle
 Keskiluokan piittaamattomuus musersi
 Vehkalahti puolestaan on käynyt Intiassa useita kymmeniä kertoja. Hän kertoo surreensa usein sitä, että Intian keskiluokka sulkee silmänsä köyhyydeltä.
 – Dokumenttia tehdessä kosketti vielä enemmän keskiluokan piittaamattomuus siitä, miten talouskasvu vaikuttaa luontoon. Se oli musertavaa.
 Jokin on Vehkalahden mielestä kuitenkin muuttunut. Luonnontuho on edennyt niin pitkälle, että se vaikuttaa jo rikkaampienkin elämään.
 – Kun ilman saastuminen estää lapsia menemästä kouluun tai ihmisiä lentämästä liikematkalle, silloin jopa nämä ihmiset reagoivat, että jotain pitää tehdä, Vehkalahti sanoo.
 Ohjaaja Rahul Jain tuntee hämmennystä ja ahdistusta luonnontuhon edessä. – Mutta koen, että olen etuoikeutettu, koska voin käsitellä näitä tunteita esteettisessä muodossa. Tiina Jutila / Yle
 Dokumentti oli hätähuuto
 Onko meillä siis toivoa? Ohjaaja huokaa syvään.
 – Kaikki, mitä olen lapsesta lähtien oppinut, lukenut, kokenut ja nähnyt, puhuu sen puolesta, että toivoa ei ole. Kaikki menee huonompaan suuntaan. Joka vuosi opimme lisää tekojemme vaikutuksista luontoon. Ja joka vuosi luonnon hyväksikäyttö ja riisto vain lisääntyvät. Se on valtava paradoksi.
 Jain korostaa, että hän ei puhu kaikkien puolesta. Se ei ole taiteen tehtävä. Elokuva oli hänen oma hätähuutonsa.
 Tuhon merkit  on ensimmäinen suomalaistuotantoinen dokumentti, joka on kutsuttu Cannesin elokuvajuhlille. Se nähtiin maineikkaalla festivaalilla viime kesänä. Mukana tekijäjoukossa ovat Vehkalahden lisäksi muun muaassa  Kimmo Pohjonen  säveltäjänä ja  Tuomo Hutri  kuvaajana sekä foley-artisti  Heikki Kossi .
 Voit keskustella aiheesta maanantaihin 29.11. klo 23:een asti.

Intialaisohjaajan elokuva syntyi luonnontuhon aiheuttamasta paniikista: "Tunsin vahvaa kuolemanpelkoa"


Summary: Tutustuimme reaktoriin viime hetkellä ennen sen suunniteltua verkkoon kytkemistä, katso videot jutusta. Ydinreaktio käynnistetään tammikuussa, ja voimalan on tarkoitus toimia täydellä teholla kesäkuussa.

Naisten pukuhuoneen eteisen lattiasta puuttuvat kaakelit. Turbiinihallissa odottaa poiskuljettamista vielä jokunen rakennusteline ja pino työmaatarvikkeita.
 Pikku juttuja. Muuten Olkiluoto ydinvoimalan 3. reaktori on vihdoin valmis. Polttoainekin on jo ladattu.
 Alunperin reaktorin käynnistämistä piti juhlia 2009. Nyt kaksitoista ja puoli vuotta myöhemmin kolmosreaktion kustannusten  arvioidaan  nousseen noin 11 miljardiin euroon. Se on kahdeksan miljardia enemmän kuin suunnitteluvaiheessa arvioitiin.
 Laskusta puolet on maksanut tilaaja eli Teollisuuden voima TVO. Loput ovat rakentajakonsortiolle eli ranskalaiselle Arevalle ja saksalaiselle Siemensille koituneita tappioita.
 Wikipedian  mukaan  Olkiluoto 3 on maailman viidenneksi kallein rakennus. Enemmän ovat maksaneet esimerkiksi Mekan suuri moskeija ja Olkiluodon sisarvoimala Ranskan Flamanville 3. Sen  piti  valmistua kahdeksan vuotta sitten.

 Tällä tietoa Olkiluoto 3:n työntekijät käynnistävät ydinreaktion tammikuussa. Helmikuussa generaattorista aletaan ohjata sähköä verkkoon. Kesäkuussa yksikön pitäisi käydä täydellä teholla.
 Ainakin näin  pitäisi  kaiken käytettävissä olevan tiedon mukaan tapahtua ja näin erittäin  todennäköisesti  tapahtuu, TVO:n yhteiskuntasuhdepäällikkö  Juha Poikola  sanoo. Voimalan käynnistyminen on viivästynyt niin monta kertaa, että kukaan hankkeessa mukana ollut ei uskalla luvata mitään sataprosenttisesti.
 Jos laitostoimittajat eli Areva ja Siemens eivät saa OL3-projektia valmiiksi helmikuun loppuun mennessä, ne ovat sitoutuneet maksamaan viivästyksestä lisäkorvauksia TVO:lle.
 Olkiluodon saarelta tulee ensi kesänä 30 prosenttia Suomen sähköstä. Samalla hiilidioksidivapaan sähköntuotannon osuus nousee verkkoyhtiö Fingridin mukaan lähelle 90 prosenttia. Viime vuonna hiiletöntä sähköä oli jo 85 prosenttia Suomen tuotannosta.

 Lue juttu ja katso video Olkiluoto 3:n ydinpolttoaineen valmistuksesta Saksan Lingenissä:   Harvinainen vierailu ydinpolttoainetehtaalle: Yle seurasi Olkiluoto 3:n uraanisauvojen valmistusta Saksassa
 Ydinvoimala on kuin iso vedenkeitin. Siinä kuuma vesi höyrystyy, höyry pyörittää turbiinia, turbiini pyörittää generaattoria ja generaattori tuottaa sähköä.
 Vedenkeittimestä poiketen ydinvoimalan vesi kiehuu ketjureaktiossa. Uraani halkeaa teräksisissä polttoaineputkissa pienemmiksi atomeiksi ja neutroneiksi, jotka ovat hieman uraania kevyempiä. Massaero synnyttää energiaa, joka kuumentaa putket. Kuumenneet putket kiehuttavat vettä.
 Olkiluoto kolmosen sähköteho on 1 600 megawattia eli suurin piirtein saman verran kuin Olkiluoto ykkösen ja kakkosen yhteensä. Reaktorin käynnistyttyä ydinvoiman osuus Suomen sähköntuotannosta hyppää 27 prosentista 40:een.
 Miten käy sähkön hintojen?
 Normaalin markkinalogiikan mukaan sähkön hinnan pitäisi laskea, kun tarjontaa tulee lisää. Olkiluodon tapauksessa se on epävarmaa, sillä samaan aikaan sähkön kulutus kasvaa.
 Esimerkiksi teollisuus vetäytyy pikkuhiljaa polttoenergian käytöstä ja sähköistää prosessejaan ilmastonsuojelun vuoksi.
 – Kun sähkön kulutus lähtee rajuun nousuun, niin tuotantoa tarvitaan yhä enemmän, eli ei se hinnan ennustaminen ole kovin helppoa, sähköverkkoyhtiö Fingridin johtaja  Jussi Jyrinsalo  sanoo.
 Laitoksen liittäminen verkkoon voi kuitenkin tasoittaa hintoja, kun sähköä saadaan sen jälkeen aiempaa useammasta lähteestä.

 Miksi hanke viivästyi 12,5 vuotta?
 Olkiluoto 3:n toimittajat ovat ranskalainen Areva ja saksalainen Siemens, joiden muodostama konsortio on yhdessä vastuussa viivästyksistä.
 Areva myi suomalaisille vain puoliksi valmiin suunnitelman. Esimerkiksi suomalaiset lupakäytännöt ja tilaajan eli TVO:n tarkkuus tulivat sille yllätyksenä.
 Käytännössä ranskalaiset ovat vastanneet voimalan reaktorin ja saksalaiset turbiinin rakentamisesta.
 Siemensin turbiini olisi töitä johtaneen  Dragos Stefanin  mukaan ollut valmis jo vuosikymmen sitten. Kun reaktori viivästyi eikä putkiin ollutkaan tulossa höyryä, osa turbiinista jouduttiin purkamaan ja panemaan säilöön. Jos laitetta ei käytetä, se tuppaa ruostumaan.
 Tosin viime kuukausina juuri turbiinin  käynnistysongelmat  ovat viivästyttäneet laitoksen kytkemistä verkkoon.
 Laitoksen perusratkaisut tehtiin 2000-luvun alussa käytössä olleen tekniikan mukaan. Matkan varrella reaktorin energiankäyttöä, polttoaineenkulutusta, huollettavuutta ja turvallisuutta on edelleen kehitetty.
 Olkiluoto 3:ssa on varauduttu myös reaktoriytimen sulamiseen – niin kävi  Fukushimassa  vuonna 2011 – ja kaksinkertainen suojarakennus on mitoitettu kestämään suuren matkustajalentokoneen törmäys.

 Mitä Olkiluoto 3:n käynnistyksestä seuraa?
 Uusi reaktori tekee Suomesta entistä omavaraisemman sähkön suhteen. Nettotuonti pienenee.
 – Vajaa viidennes sähköstä tuotiin viime vuonna ulkomailta. Kun tässä sivussa myös tuulivoimaa tulee vuosittain verkkoon ainakin tuhat megawattia, niin parin vuoden päästä olemme jo energiaomavarainen maa, Fingridin Jyrinsalo laskee.
 Kun maan sähköntuotantopaletti on monipuolinen, se tuo vakautta. Ydinvoima täydentää nyt voimakkaasti lisääntyvää tuulisähköä säävaihteluissa.
 Myös ydinvoimalaitoksilla esiintyy  vikoja , ja niitä joudutaan ajamaan alas huoltojen ajaksi. Tuolloin tuuli- ja vesisähkö paikkaavat puolestaan ydinvoiman tarvetta.
 Sähköä käyttävälle teollisuudelle sähkölähteiden monipuolisuus tuo varmuutta.
 – Olkiluoto 3 yhdistettynä jatkuvasti hurjalla volyymillä kasvavaan tuulivoiman määrään tuo Suomelle mahdollisuuden houkutella investointeja, Jyrinsalo sanoo.
 – Toivottavasti tämä nyt imee tänne teollisuutta, joka haluaa hyödyntää puhtaan ja halvan sähkön omissa prosesseissaan. Tänne kolkuttelevat monenlaiset investorit, koska Suomessa on hyvät edellytykset paljon sähköä käyttävälle teollisuudelle.
 Mitä ydinsähkö korvaa?
 Kun verkkoon liitetään uusi tuotantolaitos, jokin muu tuotanto käy yleensä tarpeettomaksi.
 Hiilidioksipäästöistä on tullut tänä vuonna erittäin kalliita. Teollisuuden pitää hankkia jokaista ilmakehään laskettua hiilidioksiditonnia vastaan päästöoikeus.
 Noin viikko sitten ylitettiin yhtenä haamurajana pidetty 70 euron hinta. Korkeimmillaan hiilidioksiditonnin päästäminen ilmakehään maksoi alkuviikosta 73 euroa.
 Yhteisillä sähkömarkkinoilla seurataan tunti tunnilta, missä sähkö on halvinta. Kun päästöoikeuksien hinta nousee, ei kannata ostaa hiilipohjaista sähköä vaan esimerkiksi ydin- tai tuulivoimaa.
 Olkiluoto 3:n kytkeminen verkkoon tekee todennäköisesti ainakin Viron palavan kiven eli öljyliuskeen poltosta niin  kallista , että se vähenee. Olkiluodon tuottama sähkö korvaakin ennen kaikkea polttamalla tuotettua sähköä naapurimaissa.
 – Onhan meillä Suomessakin sitä jonkin verran, mutta meidän tuotantomme alkaa olla jo aika hiilidioksidivapaata, Jyrinsalo sanoo.
 Vieläkö ydinvoimaloita rakennetaan jatkossa?
 Ydinvoiman kilpailukyky on heikentynyt, koska sen rakentaminen on kallista ja hidasta.
 Kun uusiutuvien energiamuotojen rakentamiskustannukset ovat romahtaneet, ydinvoiman kulut ovat vain kasvaneet muun muassa turvallisuusvaatimusten lisäännyttyä.
 Ydinvoimaa tarvitaan kuitenkin jatkossakin Euroopassa tukemaan uusiutuvien energiamuotojen tuotantoa, kun maat pyrkivät kohti hiilineutraaliutta.
 – Jos näitä [ydinvoimaloita] opitaan rakentamaan, niin mikä estää, ettei näitä opittaisi tekemään myös sarjatyönä. Vaihtoehtona puhtuaan modulaarisista, pienemmistä ydinvoimalaitoksista, jotka olisivat vielä enemmän sarjatyötä, Jyrinsalo sanoo.
 Pienydinvoimaa kehitetään myös  Suomessa . Esimerkiksi Ranska  investoi  sen kehittämiseen juuri miljardi euroa.
 – Se voi tulevaisuudessa tarjota tavan tehdä ydinvoimaa jopa niin, että se on säädettävissä. Että voimaloita voi pitää päällä tai pois tilanteen mukaan.
 Olkiluoto 3:ssa on koekäytetty turbiineja viikon verran. Reaktorihallista turbiinihalliin johdettu höyry pyörittää turbiinissa olevia siipiä (sininen rakennelma keskellä). Siivet ovat kiinni 67-metrisessä akselissa, joka pyörittää generaattoria 1 500 kierroksen minuuttivauhtia. Generaattori muuttaa liike-energian sähköksi. Esa Syväkuru / Yle
 Voit keskustella aiheesta maanantaihin 29.11. klo 23:een asti.
 Aiheesta lisää:
 Onko ydinvoima hyvää vai pahaa? "Sille löytyy oma kategoria", sanoo Suomea kiertänyt ja pääministerin tavannut komissaari McGuinness
 Olkiluoto kolmonen viivästyy taas – turbiinin huolto kestää odotettua pidempään
 Kolmosreaktorin viivästymisestä on keskusteltu  yli vuosikymmenen ajan.

Nyt se viimein tapahtuu: Olkiluoto 3 alkaa tuottaa sähköä – näin ydinvoimasysäys vaikuttaa kuluttajiin ja Suomeen


Summary: Kelloseppä Seppo Tienhaaran elämäntyö on esillä kellomuseossa Karijoella Etelä-Pohjanmaalla. Vanhojen kaappi- ja tornikellojen korjaamiseen tarvitaan osaamista ja melkoisesti tilaa, missä osia liikutella.

Kellojen ja kultasepäntuotteiden korjaus

Kelloseppä  Seppo Tienhaaran  kokoama museo Karijoella Etelä-Pohjanmaalla esittelee varsinkin sodanjälkeisten kellojen kattausta. Samalla se esittelee myös Tienhaaran vuosikymmenten mittaista elämäntyötä.
 Ja kelloja museossa riittää.
 Erilaisia seinäkelloja, kaappikelloja ja vitriineissä olevia tasku- ja rannekelloja on niin paljon, ettei Tienhaara itsekään ole varma, montako sataa niitä jo on.
 "Lattiapinta-alaa pitää olla"
 Legendaariset könninkellot tehtiin hyvin sekä päältä että alta, tietää Tienhaara. Vaikka ostajat eivät koneistoja koskaan ehkä nähneetkään, nekin tehtiin aikanaan todella upeasti ja kestävästi, hän sanoo.
 – Nykykulttuuri on yhä enemmän kallellaan kertakäyttöisyyteen. Kelloissa on enemmän muoviosia ja aika pian ostetaan sitten uusi kello taas.
 Vanhat kellot työllistävät kelloseppää edelleen. Nytkin museon seiniin nojaa kaksi huoltoon tullutta kaappikellon koneistoa. Toinen Espoosta ja toinen Helsingistä.
 Osaavia kelloseppiä on harvassa.
 – Erikoistuminen on vähäisempää ja tuntuu, että kaikki haluaisivat vaan tehdä niitä tietokonetöitä ja pikkunäppäriä rannekellotöitä. Tämä vaatii vähän isompia työlaitteitakin ja myös työtiloja. Varsinkin tornikellojen osat ovat sitä luokkaa, että jo lattiapinta-alaa pitää olla.
 Näissä tiloissa toimi aiemmin pankki, jonka lopetettua Tienhaara osti tilat itselleen työtiloiksi ja lopulta tänä syksynä avasi sinne myös museonsa.
 – Varsinainen leipä tulee minullakin pöytään kellojen korjaamisesta. Jos aivan rehellisiä ollaan, niin tälläisen kellomuseon pitäminen on maailman huonoin bisnes, Tienhaara naureskelee.
 Tätä Kristiinankaupungin Raatihuoneen kelloa Seppo Tienhaara korjasi viimeksi 26 vuotta sitten. Antti Haavisto / Yle
 Keervärkki vuodelta 1815
 Vanhasta pankkisalista löytyvät suurikokoiset laitteet kuten tarkkuusporakoneet, sorvit ja jyrsimet saavat museon muistuttamaan metallityöpajaa.
 Toinen työhuone on täynnä erilaisia pienlaitteita ja jyrsinkoneita pienten hammaspyörien tekoon. Tienhaaran mukaan suurimmaksi osaksi sveitsiläiset laitteet on haalittu käytettyinä.
 Museosta löytyy myös vuodelta 1815 oleva keervärkki.
 – Suomen vanhin, Tienhaara arvelee.
 Keervärkin eli ratasleikkurin leikkaava jyrsinterä leikkasi yhden hampaan, jonka jälkeen isosta lautasmaisesta kiekosta käännettin aina yksi reikäväli eteenpäin. Näin edettiin hitaasti kunnes koko rattaan ympäristö oli menty läpi. Tällä laitteella könninkellojakin on aikanaan jyrsitty.
 – Tämä on ollut aikanaan valtava apu kelloseppien työssä, sillä käsin viilaamalla ei kovin nopeasti ja helposti saada tuollaista ratasta onnistumaan.
 Lue seuraavaksi :  Ilmajoen Könnit keksivät älykellon jo kaksisataa vuotta sitten – "seitsenviisarinen" on kellosepän unelma
 Vintage on in
 Tällä hetkellä eletään vintagekellobuumia, jossa mekaaniset vanhat sveitsiläiset kellot ovat erittäin kysyttyjä.
 Taskukellojen ja suurten kaappi- sekä seinäkellojen markkinat ovat taas heikommat.
 – Nuorempi sukupolvi ei ehkä koe niitä omaan kalustukseensa sopiviksi, vaikka joissain perinnetyylisissä kodeissä niitäkin vielä on, Tienhaara sanoo.
 Tässä ammatissa on ollut hieno huomata se, että valmiiksi ei tule ikinä, sanoo kolmannen polven kelloseppä Seppo Tienhaara. Antti Haavisto / Yle
 Museon kävijät kyselevät usein kellojen hinnoista.
 Tienhaaran mukaan hintoihin vaikuttavat suhdanteet ja kysyntä. Esimerkiksi harvinaisista mekaanisista kelloista ollaan keräiljöiden keskuudessa valmiita maksamaan mitä vain – 300 000 euroa ei ole tavaton summa sveitsiläisestä uniikista käsintehdystä kellosta.
 Kellonvalmistusbuumi on nostanut myös määrättyjen valmistuslaitteiden hinnat pilviin.
 Tuhannen tunnin kellourakka
 Uniikkeja käsintehtyjä kelloja Seppo Tienhaara on kokeillut tehdä itsekin.
 Yksi sellainen on suuren lasikuvun alla naksuttava pöytäkello.
 Kellon pyöreä jalusta on veistetty kurikkalaisessa hautakiviveistämössä Tienhaaran piirustusten mukaan. Materiaali on Varpajaisjärven diabaasia. Lasikupu on taas puhallettu mittojen mukaiseksi Töysässä – Etelä-Pohjanmaalla sekin.
 Kelloseppä Seppo Tienhaaralta meni tämän pöytäkellon valmistamiseen noin 1000 työtuntia. Antti Haavisto / Yle
 Kaikki muu onkin sitten osoittimia, ruuveja ja rattaita myöten itse tehtyä. Koneisto on messinkiä ja aksilat karkaistua terästä. Lopputulos on kuin uniikki taideteos.
 – Tein tämän vuonna 2002 Suomen kelloseppäliiton vuosikokoukseen, joka pidettiin Vaasassa. Tavoitteena oli saada se sinne esille, ja juuri ja juuri ehdin. Noin tuhat työtuntia se aikaa lopulta otti.
 "Valmiiksi ei tule ikinä"
 Suomessa oli aikanaan useitakin kellojen valmistajia.
 Ilmajoella vaikuttanut Könni oli varmasti ensimmäisiä tunnetuimpia ja sodanjälkeisistä valmistajista Tienhaara nimeää tunnetuimmaksi Valmetin. Sitten tulivat Otto Vilanto, Hehku, Sirius, Kope ja Helkamakin teki aikanaan kelloja.
 Monien valmistus ja toimintakausi jäi kuitenkin melko lyhyeksi.
 – Tänä päivänä seinäkellojen kysyntä on niin heikkoa että kotimainen valmistus ei kannata. Uniikeille kotimaisille rannekelloille voi löytya paremmin ostajia, Tienhaara sanoo.
 Silti kolmannen polven kellosepän palo ja innostus kelloihin ei sammu.
 – Se on tämä tekniikka ja käsityötaito. Tässä ammatissa on myös ollut hieno huomata se, että valmiiksi ei tule ikinä. Käsillä tekeminen on tässä sellainen elämän suola joka on kaikki kaikessa.
 Aiheesta voi keskustella maanantaihin 29. marraskuuta kello 23 asti.
 Lue seuraavaksi :  Ei vain kellonrakentajia – Könnien uusi sukukirja esittelee kelloistaan tunnetun suvun maanviljelystä ja viinanpolttoa

Kolmannen polven kelloseppä Seppo Tienhaara tuntee vanhat kellot ja koneistot – pohjalaisverstaalle tulee korjattavaa kauempaakin, koska osaajien määrä vähenee


Summary: Moni muunsukupuolinen kokee olevansa yhteiskunnassa näkymätön. Tekeillä oleva translain muutos ei juuri paranna muunsukupuolisten asemaa, sillä se ei sisällä kolmannen sukupuolen käyttöön ottamista.

Juuli Koskinen  kuuli parikymppisenä bileissä sanan, joka muutti hänen elämänsä.
 Oli vuosi 2011, ja Koskinen opiskeli Virossa. Suomi-bileissä hän törmäsi amerikkalaiseen Suomi-faniin. Heillä tuli puhetta sukupuolesta, ja uusi ystävä mainitsi termin non-binary, jota Koskinen ei ollut aiemmin kuullut.
 Bileiden jälkeen hän googlasi sanan ja löysi sille suomenkielisen vastineen, muunsukupuolinen, ei-binäärinen.
 – Huomasin termin kuvastavan minua tosi hyvin. Tätä minä olen ja tätä minä haluan olla.
 Muunsukupuolisuudella tarkoitetaan sukupuoli-identiteettiä, joka ei ole yksiselitteisesti miehen tai naisen identiteetti, vaan näiden yhdistelmä tai jotain aivan muuta.
 Juuli Koskinen määrittelee itsensä näin:
 – En ole mies tai nainen vaan jotain siitä väliltä. Periaatteessa vähän kumpaakin ja vähän niin kuin ei kumpaakaan.
 Bileistä on kulunut aikaa kymmen vuotta.
 Koskinen kertoo, että itseään kuvaavan sanan löytäminen on tuntunut vapauttavalta. Hän saa olla siinä sukupuolessa, mikä tuntuu itsestä hyvältä.
 Mutta yhteiskunnassa muutosta sukupuolten suhteen ei ole tapahtunut. Juridisesti Suomessa on edelleen vain miehiä ja naisia, eikä  vireillä oleva translain uudistus  ole tuomassa asiaan muutosta.
 – Olemme kuin kummituskansaa, olemme olemassa ja samalla emme ole olemassa.
 Koskinen puhuu muunsukupuolisuudestaan avoimesti, sillä hän haluaa jakaa tietoa siitä, että on olemassa monenlaisia ihmisiä ja vanhempia.
 Tyttönä oleminen oli vaihe
 Kolme-neljävuotiaana Juuli Koskinen luuli olevansa poika.
 1990-luvun Iisalmessa sukupuolijako oli binäärinen, oli vain tyttöjä ja poikia.
 Koskinen muistelee, että kasvaessaan isommaksi ajatus poikana olemisesta ei kuitenkaan tuntunut enää omalta.
 11–13-vuotiaana hän halusi sopeutua joukkoon ja yritti olla niin kuin muutkin. Olla tyttö eli se, joksi hänet on syntyessään määritelty.
 – Joku voi ajatella, että muunsukupuolisuus on joku vaihe elämässä, mutta minulle tyttönä oleminen oli vaihe.
 16-vuotiaana Koskinen muutti Iisalmesta Ouluun lukioon, sillä koki pienet piirit ahdistavana. Oulussa hän alkoi pukeutua ja käyttäytyä maskuliinisemmin.
 Nyt Juuli Koskinen on 32-vuotias muunsukupuolinen, kahden lapsen vanhempi, joka on naimisissa miehen kanssa.
 Yhtälö on monille vaikea ymmärtää.
 Hän on tottunut silmien pyörittelyyn ja hymähdyksiin kertoessaan sukupuolestaan.
 – Kaikilla on minusta oletus, että olen nainen, sillä näytän tietyllä tavalla naiselta.

 Muunsukupuolinen vanhempi
 Juuli Koskinen on synnyttänyt kaksi lasta. Hänelle siinä ei ole mitään ristiriitaista.
 – Olen vain ihminen, joka on raskautunut, kantanut lasta mahassaan ja synnyttänyt. Sen jälkeen olen imettänyt ja kasvattanut heitä vanhempana.
 Koskisen kokemuksen mukaan yhteiskunta haluaa lokeroida hänet äidiksi ja naiseksi, sillä yleinen ajatus on, että ainoastaan naiset synnyttävät ja imettävät.
 – Terveydenhuollossa minun täytyy valita, menenkö kaappiin vai valmistaudunko selittämään, etten ole nainen. Se on henkisesti hyvin raskasta.
 Hän muistuttaa, ettei lapsen synnyttämistä ja naiseutta tule kytkeä yhteen, sillä eivät kaikki naiset synnytä tai voi saada lapsia.
 Hän itse ei määrittele lapsiaan tytöiksi tai pojiksi, vaan he ovat lapsia ja samaa hän toivoo myös varhaiskasvatuksen henkilökunnalta.
 Koskisen lapset on määritelty syntymässään tytöiksi ja sellaisia he saavat halutessaan myös olla.
 – Se on minulle ihan ok, sillä silloin he toteuttavat itseään.
 Lapset saavat halutessaan myös kutsua häntä äidiksi, vaikka Koskinen itse sanoo olevansa vanhempi.
 Koskinen ei tunne muita muunsukupuolisia vanhempia, vaikka on yrittänyt heitä etsiä. Hänellä ole ketään, kenen kanssa keskustella muunsukupuolisesta vanhemmuudesta.
 – Se on ikävää, surullista ja myös ahdistavaa.
 Muunsukupuolisten määrä ei ole tiedossa
 Vaikka Juuli Koskinen tuntee olevansa ainoa muunsukupuolinen vanhempi, näin ei kuitenkaan ole, sanoo  Maarit Huuska , joka toimii johtavana sosiaalityöntekijänä Sukupuolen moninaisuuden osaamiskeskuksessa.
 Huuskan mukaan muunsukupuolisia voi olla maassamme huomattava määrä.
 Tästä kertoo esimerkiksi vuosittain tehtävä kouluterveyskysely, jossa sukupuolta on kysytty vuodesta 2017 lähtien.
 Sen mukaan noin viisi prosenttia lapsista ja nuorista kertoi sukupuolekseen toisen kuin syntymässä on määritelty.
 Huuska pitää määrää isona. Samalla hän muistuttaa, että ihmiset löytävät itsensä nuorempina kuin ennen.
 Kouluterveyskyselyn luvuista ei kuitenkaan voi suoraan päätellä muunsukupuolisten määrää.
 – On mahdollista, että moni heistä pohtii sukupuoli-identiteettiään ja sitäkin, ovatko he muunsukupuolisia.
 Paljon on myös niitä, jotka eivät tule asian kanssa esille.
 – Jos paikkakunnalla on ahdasmielistä uskonnollisuutta, ihminen voi miettiä, pysyykö terveydenhuollossa kerrottu asia yksityisenä.
 Huuskan mukaan kolmas virallinen sukupuoli on osalle muunsukupuolisista hyvin tärkeä. Se pakottaisi ottamaan asian vakavasti myös sote-palveluissa.
 Pitkään muunsukupuolisia hoitanut psykiatrian erikoislääkäri  Teemu Kärnä  sanoo, että yhteiskunnassa on sukupuolen moninaisuuden ymmärtämisen suhteen paljon eritahtisuutta.
 Esimerkiksi tämän päivän parikymppiset ovat paljon rohkeampia puhumaan asioista, kuin vaikka kolmekymppiset, Kärnä sanoo.
 – Meillä on vielä paljon ihmisiä, jotka eivät ole kohdanneet termiä muunsukupuolinen, joten täytyy olla ymmärtäväinen myös heitä kohtaan.
 Kun keho ei tunnu omalta
 Juuli Koskinen tuntee toisinaan kehodysforiaa, eli ristiriitaisuutta siitä, että oma keho ja peilikuva eivät vastaa sitä, miltä itsestä tuntuu.
 Hän ei ole kuitenkaan kokenut vielä tarvetta muokata kehoaan kirurgisesti.
 Teemu Kärnän mukaan kehoristiriita on muunsukupuolisilla tavallista.
 – Etenkin rinnat koetaan hyvin sukupuolta määrittävänä, ja niiden leikkaus on yleisin korjaustoive hoidoissa.
 Myös Juuli Koskinen haluaisi päästä rinnoistaan eroon, mutta ei vielä. Hän pohtii, haluaako saada kolmannen lapsen. Siinä rinnoille on selvä tehtävä.
 – Koen imettämisen tärkeänä.
 Juuli Koskinen ompelee, jotta saa sellaisia vaatteita kuin haluaa.  Paulus Markkula / Yle
 Koskisella on paineita ulkonäöstään, sillä se ei hänen mukaansa vastaa muunsukupuolisen ihannetta.
 Hän on kurvikas ja sitä pidetään naisellisena piirteenä.
 – Naisellisista muodoista olisi mukava päästä eroon. Haluaisin olla enemmän androgyynimmän tai miehisemmän näköinen.
 Koskinen käy terapiassa. Se on auttanut häntä hyväksymään itseään sellaisena kuin hän on.
 Laki toisi muunsukupuoliset näkyväksi
 Valmisteilla oleva translain uudistus on parantamassa transsukupuolisten oikeuksia. Esimerkiksi juridisen sukupuolen korjaaminen olisi aikaisempaa helpompaa.
 Muunsukupuolisten tilannetta lakimuutos ei kuitenkaan ole juuri parantamassa, sanoo Setan puheenjohtaja  Sakris Kupila .
 Lakimuutoksessa käsitellään edelleen virallisia mies- ja naissukupuolta, eikä siinä ole mukana muunsukupuolisten asemaa parantavaa kolmatta sukupuolta. Kolmannen sukupuolen kirjaaminen lakiin tulevaisuudessa olisi kuitenkin tärkeää, Kupila sanoo.
 – Muunsukupuoliset eivät katoa sillä, että heidän olemassa oloaan ei tunnusteta. Lain myös tiedetään muuttavan ihmisten asenteita.
 Lakimuutoksen valmistelusta vastaava sosiaali- ja terveysministeriön neuvotteleva virkamies  Maija Iles  sanoo, että muunsukupuolisten huomioimista on toivottu lakimuutoksen yhteydessä.
 Hän arvelee, että kolmannen sukupuolen käyttöönottoa Suomessa voitaisiin pohtia henkilötunnusuudistuksen jälkeen. Uusista henkilötunnuksista ei voisi päätellä ihmisen sukupuolta.
 Nyt henkilötunnus määrittelee juridisen sukupuolen.
 Sakris Kupilan mielestä kolmannen sukupuolen käyttöön ottaminen ei pitäisi olla Suomessa sen vaikeampaa kuin muissakaan maissa. Esimerkiksi Hollannissa ihminen voi olla sukupuoleltaan neutraali.
 Juuli Koskiselle translain uudistus on merkki paremmasta. Se kertoo siitä, että asiat voivat muuttua.
 Koskinen tekee vähemmistöjen eteen töitä myös itse. Hän opiskelee Oulun yliopistossa kirjallisuutta ja on perustanut Oulun korkeakouluopiskelijoiden sateenkaariyhdistys Ooka ry:n.
 Hän on myös ollut ajamassa Oulun yliopiston tiloihin sukupuolineutraaleja vessoja. Ne helpottavat transihmisten arkea.
 Koskinen haluaa olla muunsukupuolinen myös virallisesti, sitten kun se on mahdollista.
 Hän on suunnitellut hakeutuvansa transklinikalle sitten, kun kolmannen sukupuolen mahdollisuus näyttää todennäköiseltä.
 Sitä ennen hän haluaa muuttaa nimensä.
 Juuli Koskisesta on tulossa Juko Ruska Patrikainen.
 – Etunimi on yhdistelmä Juuli Koskisesta, toinen nimi on lempivuodenaikani ja sukunimi on äidin tyttönimi.
 Nimenmuutos on Digi- ja väestötietoviraston käsittelyssä.
 – Jukoa piti perustella, sillä nimipalvelussa se koettiin miehiseksi nimeksi. Itselleni se tuo enemmän esille omaa sukupuoltani.
 Muunsukupuolinen on terminä tuore Länsimaisessa kulttuurissa sukupuolia on pitkään mielletty olevan vain kaksi, mutta joissakin muissa kulttuureissa niitä on ollut enemmän. Suomen kielessä termi muunsukupuolinen on tullut laajempaan käyttöön vasta 2010-luvulla. Sitä ennen puhuttiin transgendereistä. Suomessa transasioiden osaaminen on keskitetty Helsingissä ja Tampereella sijaitseville transklinikoille.
 Lue seuraavaksi :
 Vitsailua, epäasiallista kieltä, hankaluuksia henkilökorttien kanssa – transihmisiä syrjitään yhä työpaikoilla
 Vuosikymmenten häpeän jälkeen Illusia Juvani palasi kotiseudulleen sanomaan viimeisen sanan – "Tämä on terve tapa kostaa"
 Ilkka Koskikara leikattiin lapsena tytöksi, koska sen ajateltiin olevan hyväksi hänelle: "Minun elämä pilattiin täysin"
 "Se oli kuin painajaisesta" – menestynyt suomalaisurheilija piilotti totuuden vuosien ajan jopa perheeltään, hakeutui terapiaan ja uskaltaa nyt kertoa muunsukupuolisuudestaan

Juuli Koskisen sukupuoli kyseenalaistetaan usein, koska hän on synnyttänyt ja kasvattanut kaksi lasta: "Kaikilla on oletus, että olen nainen"


Summary: Kokeelliset pelit -kirja listaa pelejä, joissa kokeillaan rohkeasti pelimekaniikkaa, muotoa, kerrontaa, sisältöä ja julkaisutapaa. Toisinaan kokeellinen peli kallistuu mediataiteen suuntaan.

Koiralaumalta tilataan oopperasovitus klassikkoromaanista. Lopputulos ei luonnollisestikaan ole mitään normikauraa: koirien tekemä sekava audiovisuaalinen kakofonia soljuu eteen päin jatkuvien muodonmuutosten siivittämänä. Alati muuttuvat maailmat ja tapahtumat on sidottu ääniin. Selkeää kerrontaa tai juonta ei tästä koiraoopperasta löydy.
 Tällaista aineksista koostuu  David Kanagan  mammuttimainen  Oikospiel -peli (2017). Kanagan mukaan pelintekoa voi ajatella sävellystyönä ja pelien rakennetta musiikkina. Tämä idea tulee selvästi esille myös  Oikospielissä .
 –  Oikospielin  kohdalla on vaikeaa ymmärtää, kuinka peli yleensäkään toimii: kuuluuko pelihahmon juuri tässä kohdassa liukua maan lävitse ja niin edelleen. Pelissä nähdään mahdollisuuksia asioissa, joita normaalisti pidetään näissä yhteyksissä hyvinkin ei-toivottuina elementteinä, pelitoimittaja ja kirjailija  Aleksandr Manzos  toteaa.
 David Kanagan järkälemäistä Oikospiel-peliä (2017). Peliä on rakennetty ikään kuin sävellystyönä ja sen rakenne on musiikillinen. Kokeelliset pelit -kirja
 Kokeellisuus voi olla uudenlaista pelimekaniikkaa
 Oikospiel  on yksi esimerkki ei ihan tavanomaisesta, valtavirran ulkopuolelta tulevasta pelistä, joita Aleksandr Manzos listaa tuoreessa  Kokeelliset pelit  -kirjassaan (2021). Kokeellisuus tulee peleissä esille varsin monella tavalla. Se voi liittyä esimerkiksi pelimekaniikkaan, muotoon, kerrontaan, sisältöön tai julkaisutapaan.
 – Voisi sanoa, että kokeellisia pelejä ei yhdistä mikään yksittäinen seikka, mutta tietyt tavat ovat yleisempiä kuin toiset. Esimerkiksi visuaalisia tyylejä on helpompi kehittää kuin täysin uutta pelimekaniikkaa. Katsominen on myös kokijalle yksinkertaisempi prosessi kuin se, että pitäisi opetella joku aivan uusi pelaamisen tapa, Manzos sanoo.
 Niinpä peli voidaan suunnitella pelattavaksi MIDI-ohjaimella, jota normaalisti käytetään musiikkisoittimissa. Tai pelimekaniikka voi pohjautua ikivanhaan Remington-kirjoituskoneeseen, kuten  Richard Hofmeierin   Type Dreamsissa , jota voisi kutsua pelillistetyksi konekirjoittamiseksi. Pelaaja joutuu kirjoittamaan kirjain kirjaimelta erilaisia tekstejä  Sokrateesta  luokattoman huonoihin salasanoihin. Lienee makuasia, nauttiiko tällaisesta vai ei. Aleksandr Manzosin mukaan kokeellisiin peleihin kuuluu erottamattomasti se, että pelaaja joutuu omalle epämukavuusalueelleen.
 – Epämukavuusalueella liikkumisen kautta voi löytää uusia ilmaisun ja kokemisen tapoja. Kokemus voi olla ihan erilainen kuin viimeisen päälle viilattu valtavirtapeli.
 Stephen Lavellen Bedrooms -peliä (2015). Laajasta tuotannostaan tunnettu Lavelle tekee pelejä, joista löytyy kiusallisiakin elementtejä. Bedroomissa tirkistellään makuuhuoneen asukkaiden elämää.   Kokeelliset pelit -kirja
 Useita esimerkkejä epämukavuusalueista tarjoaa  Stephen Lavelle,  jota Aleksandr Manzos kuvailee "kategorioihin sopimattomaksi kokeilijaksi". Lavellella ei tunnu olevan minkäänlaista ilmaisullista suodatinta, vaan hän syytää ilmoille mikropelejään suorastaan tappavalla tahdilla. Pelimekaniikka (ja -ideakin) on toisinaan sitä yksinkertaisinta mahdollista.  Find Your Butthole -peli  (2017) koostuu muutamasta staattisesta kuvasta, jossa haetaan peräaukon paikkaa.
 – Jos joku tekisi tosissaan tällaisen pelin ja yhdistäisi sen taiteelliseen manifestiin, se herättäisi vaikeampia kysymyksiä. Lavellen tykityksessä on kyse enemmän siitä, että hän vain julkaisee ihan kaiken minkä tekee.
 Playables-tuotantoyhtiö tekee "absurdeja pelattavia animaatioita". Plug & Play (2015)  -pelissä töpseli-ihmishahmot löytävät toisensa.  Kokeelliset pelit -kirja
 Fernando Ramallon ja David Kanagan Panoramical (2015) on siitä erikoinen videopeli, että sitä pelataan MIDI-ohjaimella.  Kokeelliset pelit -kirja.
 Sankaritarinoista tavallisten ihmisten kokemuksiin
 Kokeellisten pelien kategoriaan kuuluu myös uusretropelejä, joita on tehty aktiivisesti etenkin viimeisten kymmenen vuoden aikana. Vaikka kyse on usein vanhan ilmaisumuodon ja tyylin toistamisesta, etenkin sisältöön on mahdollista tuoda tuoretta näkökulmaa. Esimerkiksi  Rachel Simone Weil  rikkoo retropeleissään tarkoituksellisesti nostalgian siipien havinaa ja tulkitsee pelihistoriaa vaihtoehtoisella tavalla – feminiinisestä näkökulmasta.
 – Weilin tekemät pelit toimivat oikeastikin 1980-luvun pelikonsolilla eli kasibittisellä Nintendolla, mutta niiden sisältö ei ole odotustemme mukainen. Varhaiset konsolipelit olivat stereotyyppisen poikamaisia, ja Weilin uustuotanto esittäää kysymyksen, missä tuolloin olivat tyttöjen pelit. Weil käyttää vanhaa muotoa, mutta tuo sen kautta esille täysin uuden aihepiirin.
 Weilin hengenheimolaisena voi pitää myös  Cassie McQuarteria , jonka  Black Room  (2017) niin ikään pistää pelihistoriaa uusiksi. McQuarter on sijoittanut vanhojen pelien enemmän tai vähemmän kaltoinkohdeltuja naishahmoja uusiin ympäristöihin ja ikään kuin luonut heille uuden elämän.
 Rachel Simone Weilin Ninja Gaiden -peliä.  Kokeelliset pelit -kirja
 Cassie McQuarterin Black Room (2017 ) pistää pelihistoriaa uusiksi. Kokeelliset pelit -kirja
 Nina Freemanin Cibelessä (2015) on runsaasti autofiktiivisiä ja henkilökohtaisia elementtejä.  Kokeelliset pelit -kirja
 Pelihistoria ovat perinteisesti olleet pullollaan sankaritarinoina, mutta esimerkiksi  Nina Freemanin   Cibelessä  (2015) on runsaasti autenttista, henkilökohtaista materiaalia ja pääroolia vetää tekijä itse. Kirjallisuudessa autofiktiiviset elementit ovat olleet jo pitkään iso juttu, peleissä niitä voisi edelleen pitää kokeellisina.
 – Omaelämänkerralliset pelit joutuvat irtaantumaan pelien perinteestä, johon kuuluvat tietynlaiset sapluunat sankaritarinoineen, ja jossa aiheet eivät ole olleet henkilökohtaisia. Minusta tuntuu, että henkilökohtaisuuden teema on osa yleistä pelien ilmaisumuodon laajentumista – että miksi meidän pitää tehdä pelejä fiktiivisistä hahmoista, kun niiden tilalla voisimme olla me ihan kaikki tavalliset ihmiset, Aleksandr Manzos pohtii.
 Kokeellisia pelejä tehdään myös itäisessä naapurimaassamme. Venäläinen Ice-Pick Lodge on ravistellut hätkähdyttävillä tuotoksillaan pelimaailmaa jo 2000-luvun alkupuolelta lähtien.  Pathologic 2  (2019) sijoittuu maailmaan, jota riivaa rutto. Peliä leimaavat haastavuus ja sitä pidetään myös epäreiluna: se ei palkitse pelaajaa sellaisinakaan hetkinä, jolloin pelaaja normaalien pelikäytäntöjen mukaan tarvitsisi hieman helpotusta.
 Venäläinen Ice-Pick Lodge on ravistellut ei niin helpoilla tuotoksillaan pelimaailmaa jo 2000-luvun alkupuolelta lähtien. Kuvassa Pathologic 2 -peliä.  (2019)  Kokeelliset pelit -kirja
 Kikiyaman Yume Nikki -peliä eli kokeellisuutta Japanista. Tekijän taustoista ei tiedetä mitään, vaikka hänen pelinsä ovat saavuttaneet kulttimainetta.  Kokeelliset pelit -kirja
 Taiwanilaisen Red Candle Gamesin Detention (2017) -peliä, jossa kauhua tarkastellaan taiwanilaisen kulttuurin kautta.  Kokeelliset pelit -kirja
 Kun peli muuttuu rituaaliksi
 Kokeellisten pelien kohdalla nousee esille myös pelin määritelmä: Aleksandr Manzosin kirjasta löytyy esimerkkejä, jotka tuntuvat liikkuvan pelin ja taideteoksen toisinaan vaikeastikin määriteltävässä välimaastossa.  Moshe Linken  peleissä  Prelude on Stone  (2017) ja  Neo-Brutalism of Tomorrow  (2019) kävellään – ja vain kävellään – muuttuvissa tiloissa, jotka edustavat jyhkeää brutalistista arkkitehtuuria. Kyse voisi olla kokemuksesta, jonka saa taidenäyttelyvierailusta.
 Delphine Fourneaun ,  Jason Sutherlandin  sekä  Armel Gibsonin   Stones of Solacen  (2019) keskiössä taas joukko eläinhahmoisia patsaita, joita palvotaan. Patsaille annetaan uhrilahjana esimerkiksi kukkia, joista idoli sitten kiittää kauniilla sanoilla.  Stones of Solacea  voisi kutsua jonkinlaiseksi digitaalisessa maailmassa tapahtuvaksi rituaaliksi, joka ei oikeastaan kuulu mihinkään tunnettuun peligenreen.
 – Lähden liikkeelle siitä, että pelissä pitää olla intervaktiivisuutta ja että siihen joutuu osallistumaan. Kokemus lihallistuu, kun on siinä itse mukana. Pelin määritelmä ei kuitenkaan tarkoita sitä, että olisi pakko tehdä isoja valintoja, jotka muuttavat peliä täysin, Aleksandr Manzos toteaa.
 Michaël Samynin Compassie (2021) on pelillinen versio pietásta eli uskonnollisesta kuvatyypistä, jossa Neitsyt Maria pitää sylissään ristiltä laskettua Jeesusta.    Kokeelliset pelit -kirja
 Hän itse kaipaisi lisää kuva- ja mediataiteen sekä pelimaailman välistä vuoropuhelua ja analyysia.
 – Jos taidenäyttelyssä on teos, jossa on jokin pieni pelimäinen piirre, voidaan sanoa että tämäpäs on innovatiivinen ja uusi juttu, vaikka peleissä vastaavaa ominaisuutta olisi käytetty jo pitkään.
 – Olisi hyvä, että tällaiset taiteessa käytetyt elementit osattaisiin suhteuttaa peleihin. Voi kuitenkin olla vähän niin, että pelintekijät ovat jumissa omissa piireissään, kun taas vastaavasti taidemaailman ihmiset eivät välttämättä ole tutustuneet peleihin.
 Mutta missä määrin kokeelliset pelit sitten ovat vaikuttaneet megaluokan suurtuotantoihin?
 – Toki haluaisin sanoa, että kokeelliset pelit olisivat toimineet esimerkkeinä valtavirtapeleille, mutta pikemminkin näköpiirissä on ollut eriytymistä. Valitettavasti isojen valtavirtapelien suunnittelu ja audiovisuaalinen toteutus on hiottu turvallisella tavalla tietynlaiseksi ja niissä noudatetaan yhteneväisiä standardeja. Kokeelliset jutut muodostavat oman peliskenensä, Aleksandr Manzos summaa.

Oletko jo pelannut koiraoopperaa tai leikitellyt huonoilla salasanoilla? Kokeelliset pelit vievät pelaajan epämukavuusalueelle tahallaan


Summary: Oululainen Sanni Inget ei häpeä leveää murrettaan, vaan kokee sen vahvuutena. Sosiaalinen media on kasvattanut murteiden suosiota, sanoo emeritusprofessori.

Oulun kaupungin verkkomedia  Mun Oulu  kysyi taannoin lukijoiltaan Oulun murteen kauneinta sanaa. Selkeäksi voittajaksi nousi  pölijä  eli pöljä, joka tarkoittaa hölmöä, tolloa tai pöhköä.
 Pölijä on myös oululaisen muusikon, toimittaja  Sanni Ingetin  suosikkisana Oulun murteessa.
 – Käytän sitä paljon, varsinkin siskoni kanssa. Mutta tykkään myös käyttää "hilijaa"-sanaa eli murteellista versiota hiljaa-sanasta, hän kertoo.
 28-vuotias Inget on herättänyt viime aikoina huomiota suosituilla  Instagram-videoillaan . Videoilla hän puhuu perinteistä Oulun murretta.
 – Monet luulevat, että olen pelkkä somepersoona, mutta puhun ihan oikeasti leveää murretta, hän sanoo.
 Sanni Ingetin innostus Oulun murteen käyttöön vahvistui hänen asuessaan ja opiskellessaan Etelä-Suomessa. Laajasalon opistossa erikoinen murre sai paljon huomiota opiskelukavereiden keskuudessa.
 – Puheeni oli muiden mielestä hauskan kuuloista. Siitä lähti ajatus, että voisin viihdyttää ihmisiä tällä murteella.
 Kuuntele, kun Inget vastaa murteella kysymyksiin toimittaja Marko Siekkisen haastattelussa:
 Oululaisen suomen kielen emeritusprofessorin  Harri Mantilan  mukaan tänä päivänä murteen puhuminen on helpompaa kuin esimerkiksi parikymmentä vuotta sitten.
 Murretta ei enää hävetä eikä sitä pidetä junttikielenä. Sosiaalinen media on tehnyt murteen puhumisesta hyväksyttyä ja nostanut niiden suosion kasvuun.
 Hilkka on Hilikka ja Olga on Oloka
 Sanni Inget haluaa tuoda Oulun murretta esittelevillä videoillaan esiin kotiseutunsa luonnetta. Aiheena ovat muun muassa urheilulajit ja suomalaiset etunimet oululaisittain äännettyinä.
 – Oulussa pelataan "jalakapallua" ja "pilijartia". Täällä Hilkka on "Hilikka" ja Olga "Oloka", Inget sanoo ja naurahtaa.
 Murteen puhumiseen Inget on saanut kannustusta pienestä pitäen. Hänen vanhempansa ovat kotoisin Oulun seudulta, ja kotona puhuttiin leveää murretta.
 Sanni Ingetin mielestä murteen puhuminen tekee  ihmisestä persoonallisen. Janne Veikko Körkkö / Yle
 Inget muistelee, että hänen nuoruudessaan murteella puhuminen oli noloa ja junttimaista. Yläasteella hän ihmetteli, miksi koulukaverit eivät enää puhuneet Oulun murteella.
 – Kuulosti oudolta, kun ystävät, jotka olivat ennen puhuneet murretta, alkoivat puhua yhä enemmän kirjakieltä.
 Kokemus ei ole tavaton.
 Ennen murre oli jopa kiellettyä
 Emeritusprofessori Harri Mantilan mukaan kouluissa saatettiin jopa vihata murteita 1960-luvulla. Hänen kouluaikanaan murteen puhuminen oli kiellettyä. Sanottiin, että se on sellaista halkopinon takana puhuttavaa kieltä.
 – En usko, että nykyaikana ketään kielletään puhumasta murretta. Se on yksilön ominaisuus ja sellaisena sallittu. Murre ei saa tietenkään horjuttaa yleiskielen asemaa niissä tilanteissa, joissa sitä pitää käyttää, Mantila sanoo.
 Hänen mukaansa sosiaalisella medialla on ollut suuri vaikutus murteiden suosion kasvuun.
 Aiemmin murretta on puhuttu lähinnä yksityisissä tilanteissa ja tilaisuuksissa. Nykyään murteita käytetään paljon markkinoinnissa ja mainonnassa. Niillä voidaan luoda erilaisia mielikuvia.
 – Kun murre on näkyvää ja sitä käytetään, se vaikuttaa asenneilmapiiriin. Murre on oman paikallisidentiteetin ja persoonallisuuden ilmaus, Mantila toteaa.
 Samaa mieltä on Sanni Inget, jolle oma murre on kielen rikkaus.
 – Murre kertoo, mistä on kotoisin. Se on juurruttanut minut enemmän tänne pohjoiseen, ja arvostan täällä olevia asioita entistä enemmän.
 "Noin leveä murre ei sovi radioon"
 Inget kertoo saaneensa paljon myönteistä palautetta murrevideoistaan. Oulun murteella puhumista pidetään hauskana.
 Mutta kun Inget tekee puhetyötä toimittajana, silloin hän joutuu miettimään, kuinka leveää murretta voi puhua.
 – Opiskeluaikana radiotyötä tehdessäni opettaja sanoi, että noin leveä Oulun murre ei sovi radioon. Kaikki eivät murteellisia ilmaisuja välttämättä ymmärrä.
 Ingetin videot ovat keränneet Instagramissa tuhansia tykkäyksiä ja katseluita.
 Videoiden aiheita kehitellessään Inget luottaa mielikuvitukseen ja huumoriin. Niiden avulla onnistuu yleensä herättämään seuraajien kiinnostuksen.
 Puhutko sinä murretta vai yleiskieltä? Voit keskustella aiheesta keskiviikkoon 1. joulukuuta kello 23:een asti.
 Lue seuraavaksi:
 Oletko kallellasi savolaisiin, hämäläisiin vai kenties eteläpohjalaisiin murteisiin? Selvitä murre-DNA:si!

Pölijä, sanoo Sanni Inget ja ihmiset nauravat – 28-vuotias toimittaja ryhtyi tekemään murrevideoita ja nyt ne keräävät tuhansia katsojia


Summary: Suksivoideyhtiö Vauhdin tiloissa palaa. Rakennus tulee palamaan kokonaan.

Pelastuslaitos kehottaa välttämään alueella liikkumista. Joensuun Käpykangas on tiiviisti rakennettu alue, jossa on kymmeniä liikkeitä, yrityksiä ja teollisuuslaitoksia.
 Ylen toimittaja Petri Karvinen on paikalla.
 Savua muodostuu paljon tulipalossa.  Petri Karvinen / Yle
 Uutisen otsikkoa muutettu: lisätty suoran verkkolähetyksen alkamisajankohta.
 Uutinen täydentyy.

Katso suorana klo 14.50: Joensuun Käpykankaalla palaa – Pamilonkadulla Vauhdin teollisuusrakennus ilmiliekeissä


Summary: Teollisuusliiton Riku Aalto:  "Isoimmat kysymykset liittyvät palkankorotuksen tasoon, muotoon ja sopimuskauden pituuteen"

Teknologiateollisuuden neuvottelut sekä työntekijöiden että toimihenkilöiden uusista työehtosopimuksista ovat jälleen täydessä käynnissä. Neuvottelujen piirissä on lähes kymmenkunta eri työehtosopimusta, jotka koskevat runsasta 150 000 henkilöä.
 Paineita ratkaisujen löytämiseen lisää se, että aiempien sopimusten viimeinen voimassaolopäivä on tänään.
 Mutta millaisissa tunnelmissa tänään neuvottelupöytiin käydään?
 – Semmoisilla tunnelmilla, että tarkoitus on keskustella asioita eteenpäin ja toivottavasti saadaan asiat sellaiselle mallille, että neuvottelutuloskin siellä sitten häämöttäisi, sanoo Teknologiateollisuuden työnantajat ry:n toimitusjohtaja  Jarkko Ruohoniemi .
 Nyt esillä ovat palkkaratkaisujen yksityiskohdat.
 – Isoimmat kysymykset liittyvät palkankorotuksen tasoon, muotoon ja sopimuskauden pituuteen, tiivistää Teollisuusliiton puheenjohtaja  Riku Aalto.
 Työnantajapuoli liputtaa vahvasti paikallisen sopimisen puolesta.
 – Ensisijaisena vaihtoehtona sopimuksissa on paikallinen sopiminen. Siinä voidaan sopia palkantarkistusten kohdentamisesta, ajankohdasta ja tasosta vapaasti. Toissijaisena ratkaisuna, jos paikalliseen sopimukseen ei päästä, siellä on perälauta, jossa on ne yksityiskohdat, joista neuvottelut on vielä auki. Eli miten siellä kohdentaminen tapahtuu ja mikä on sen kustannusvaikutus, toteaa Ruohoniemi.
 Minkälaisia prosenttikorotuksia on mahdollisesti tulossa?
 – Osapuolet ovat esittäneet näkemyksiä asiasta, mutta ei sitä tarkemmin ole syytä julkisuuteen lausua, Ruohoniemi linjaa.
 Koska työnantajapuolen neuvotteluosapuoli on vaihtunut aiemmasta Teknologiateollisuudesta Teknologiateollisuuden työnantajajärjestöksi, on keskusteltu myös siitä, onko vanhoilla työehtosopimuksilla niin sanottua jälkivaikutusta.
 – Meidän näkemys on selkeä. Koska vanhojen sopimusten sopijaosapuolet eivät ole uudistamasa sopimusta, niin vanhoilla sopimuksilla ei voi olla jälkivaikutusta. Mutta samaan aikaan Teknologiateollisuuden työnantajien jäsenille olen viestinyt sillä tavalla että kannattaa noudattaa vanhojen sopimusten ehtoja siihen saakka kunnes uudet sopimukset ovat tulleet voimaan, Ruohoniemi tulkitsee.
 Entä mikä on työnantajapuolen kanta siihen, kuinka laajasti nyt neuvoteltavista sopimuksista tulee yleissitovia?
 – Teollisuuden työntekijöiden, toimihenkilöiden ja ylempien toimihenkilöiden työehtosopimuksista tulee ihan varmasti yleissitovia. Samoin tulevasta malmikaivosten työehtosopimuksesta tulee yleissitova. Suunnittelu ja konsulttialan toimihenkilöiden ja ylempien toimihenkilöiden sopimusten osalta jää nähtäväksi, mikä tulee olemaan [Työehtosopimuksen] yleissitovuuden vahvistamislautakunnan päätös. Ja näyttää sitten vahvasti siltä, että tietotekniikan palvelualan sopimus ei tule olemaan yleissitova, Ruohoniemi arvioi.
 Teknologiateollisuuden työnantajiin kuuluu runsaat 900 yritystä. Työehtosopimuksen yleissitovuus tarkoittaa muun muassa sitä, että myös järjestäytymättömien työnantajien on sitä noudatettava. Yleissitovuuden kautta nyt neuvoteltavat sopimukset koskevat jopa 250 000 ihmistä.

Teknologiateollisuuden tes-neuvottelujen loppurutistus alkoi, suuresta osasta sopimuksia tulossa varmasti yleissitovia


Summary: PIrkanmaan pandemiaryhmä kokoontuu nyt viikoittain. Yle seuraa koronanyrkin kokousta suorana kello 15.30 alkaen.

Tampereen yliopistollinen sairaala (TAYS)

Suomesta on löytynyt kaksi  koronavirustapausta, joissa epäillään olevan kyse omikronvirusmuunnoksesta. Varmistus saadaan muutaman päivän kuluessa.
 Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen (THL) mukaan molemmissa tapauksissa tartunnan saaneella on kontakti ulkomaille. Sairastuneet on määrätty eristykseen ja heidän kontaktinsa on kartoitettu.
 Uuden muunnoksen tarttuvuudesta ja vakavuudesta ei ole vielä varmaa tietoa, mutta useat maat ovat jo asettaneet matkustusrajoituksia.
 Onko omikronmuunnoksesta epäilyä myös Pirkanmaalla? Muun muassa tähän odotetaan vastausta tiistaina Pirkanmaan pandemiaryhmältä.
 Pirkanmaan alueellinen pandemiaohjausryhmä eli niin sanottu koronanyrkki kokoontuu tänään Sen jälkeen pidetään Teamsissa mediainfo kello 15.30.
 Mediainfossa käsitellään Pirkanmaan koronatilannetta ja alueellisia suosituksia ja rajoituksia. Infossa ovat asiantuntijoina johtajaylilääkäri  Juhani Sand  sekä ylilääkäri  Jaana Syrjänen  TAYSista.
 Ylen toimittajat  Anu Leena Koskinen  ja  Petra Ketonen  seuraavat tilaisuutta suorana ja päivittävät siitä tietoja tähän juttuun.
 Pirkanmaalla kerrottiin maanantaina 156 koronatapauksesta ja tiistaina 82 tapauksesta. Yhteensä Pirkanmaalla on ollut epidemian aikana jo 13 388 varmistettua koronatartuntaa.
 Pirkanmaa on leviämisvaiheessa. Maakunnassa on käytössä kokoontumisrajoitukset suurissa yleisötapahtumissa ja ravintolarajoitukset. Molemmar rajoitukset voi välttää käyttämällä koronapassia.
 Lue lisää:
 THL:n Mika Salminen: Omikronmuunnoksen leviäminen Suomeen on vääjäämätöntä, paniikkiin ei silti ole syytä

Yle seuraa suorana kello 15.30: Koronaluvut korkealla, vaikuttaako omikron-muunnos Pirkanmaan koronaohjeisiin?