Summary: Eheytyshoitojen aiheuttamat traumat ovat monimutkaisia, ja niihin voi liittyä häpeää, uskonkriisiä ja juurettomuuden tunnetta. Johannes Poikkimäki joutui teininä eheytyshoitoihin, ja pystyi irrottautumaan niistä vasta ihastuttuaan 17-vuotiaana.

“13-vuotiaana tulin kaapista ulos ja tunti sen jälkeen musta rukoiltiin homouden henkeä pois.”
 Näin lukee valokuvan alla, jonka 25-vuotias  Johannes Poikkimäki  julkaisi Instagramissa, kun eheytyshoitojen kriminalisointia ajavaa kansalaisaloitetta varten vielä kerättiin allekirjoituksia.
 Kuvan ja tekstin julkaisu jännitti, mutta rohkeutta löytyi, jotta kukaan ei enää joutuisi eheytysyritysten kohteeksi.
 Hoidot määritellään toimiksi, joilla pyritään muokkaamaan ihmisestä cis-sukupuolinen hetero. Cis-sukupuolisuudella tarkoitetaan sitä, että henkilö identifioituu hänelle syntymässä määriteltyyn sukupuoleen.
 Eheytyshoitoja järjestetään usein erilaisissa uskonlahkoissa.

 Johannes halusi eheytyä, koska hänelle kerrottiin homoseksin olevan syntiä
 Ensimmäiset ajatukset siitä, että 13-vuotias Johannes voisi eheytyä, syntyivät hengellisellä leirillä. Iltamissa ylistettiin Jumalaa, saarnattiin ja jaettiin todistuksia.
 – Jossain vaiheessa sai mennä eteen hengellisten vanhempien tai pastoreiden esirukoiltavaksi, pyytää esimerkiksi sairauden parantamista. Mun tapauksessa mä pyysin, että voisko he saada musta homouden pois. Halusin siinä tilanteessa kokea jotain suurempaa. Monet aina sanoi, että siinä kokee jonkinlaisen valaistumisen tai tuntee, että Pyhä Henki tärisyttää sua. Mutta aika tyhjäksi se jätti ne hetket sitten.
 Tarve ja halu eheytyä oli iskostettu syvälle.
 Eheytyshoitoihin hakeutumisen taustalla on usein yhteisön painostusta ja yleinen muuttumista korostava ilmapiiri. Johannes ei teininä halunnut aiheuttaa pettymystä uskonyhteisönsä hengellisille vanhemmille.  Petteri Sopanen / Yle
 Johannes koki painostusta yhteisönsä suunnalta, sillä hengelliset vanhemmat olivat Johannekselle esikuvia. Kun nämä esikuvat uskoivat Johanneksen mahdollisuuteen eheytyä, ei hän halunnut tuottaa pettymystä.
 – Mulle oli lapsuudesta saakka tehty selväksi, että homoseksi on syntiä. Kun on pienestä saakka kuullut tollaista, ja alkaa kokemaan fiiliksiä, niin tietty sitten ahdisti ja halusi muuttua. Kukaan ei sanonut, että Johannes sä tarviit pelastusta, vaan se oli ennemmin se oma helvetin pelko.
 Yleisin eheytyskeino oli rukous
 Eheytyshoidoista huolimatta Johannes kuvailee lapsuuttaan ja vanhempiaan ihaniksi. Lapsuuteen kuului paljon ystäviä, ja ratsastusta pitkään harrastaneella ja eläinrakkaalla Johanneksella oli hevosia, kaneja ja kissoja.
 Perhe ei pakottanut häntä eheytyshoitoihin, eikä hän niistä oikeastaan perheelleen maininnut.
 – Mun perhe on tosi hengellinen, että sitä kautta toki ajauduin näihin meininkeihin. Paljon siinä oli hyvää, mutta monesti tällaisissa on kääntöpuolena se, että sellainen näkymätön pahuus naamioidaan tahattomasti hyvään. Sen mä tiedän, että kukaan näistä hengellisistä vanhemmista ei halunnut mulle pahaa. Kukaan ei ollut, että “hyi homo”, vaan hekin pelkäs että joudun helvettiin.
 Johannesta koitettiin eheyttää aina 17-vuotiaaksi asti läpi hänen teini-ikänsä, ja hän teki kaikkensa muuttuakseen: hän katseli YouTubesta amerikkalaisten pastoreiden puheita, paastosi ja oli selibaatissa.
 Pääasiassa Johanneksen eheytyshoito tapahtui rukouksen voimalla.
 – Monesti se meni niin, että pastori pyysi Pyhää Henkeä ohjaamaan keskustelua. Hän pyysi mua toistamaan tämän tyyppistä lausetta: Olen Johannes ja en ole homoseksuaali. Tämä homouden henki on Saatanasta, ja se saadaan minusta ulos Jeesuksen nimessä, Aamen.
 Ihastuminen herätti hyväksymään itsensä
 17-vuotiaana Johannes muutti Helsinkiin. Tämä oli hänelle hoidoista irtautumisen ja oman itsensä hyväksymisen alku.
 – Mä tapasin yhen pojan, ja hyvin palavasti ihastuin häneen. Kerran pötköteltiin sohvalla, ja kelasin, että jos mulle tulee näin hyvä fiilis tästä, niin tää ei voi olla Paholaisesta.
 Muutto Helsinkiin auttoi Johannesta hyväksymään itsensä sellaisena kuin hän on.  Petteri Sopanen / Yle
 Johannes asuu edelleen Helsingissä, ja työskentelee kampaajana kampaamossa, jonka toinen omistaja hän on. Haaveissa hänellä on lähiaikoina ollut oma pieni maatila.
 Johanneksen tarinalla on siis onnellinen loppu, mutta nuoruuden kokemukset eivät ole painuneet unholaan.
 – Musta tuntuu, että näiden eheytyshoitojen jälkeen oon vasta nyt alkanut eheytyä niistä hoitojen aiheuttamista haavoista.
 Traumoista paraneminen on pitkä prosessi
 Johannes parantelee edelleen kahdeksan vuoden jälkeen omia haavojaan.
 Helmikuussa julkaistun australialaisen  tutkimuksen  mukaan eheytyshoitojen aiheuttamat traumat eivät ole yhden ainoan “eheytyskokemuksen tai eheytyskerran” tulos, vaan eheytysprosessien ja yleisen häpeän, syyllistämisen ja muuttumista painottavan ilmapiirin yhteistyötä.
 Tutkimuksen mukaan tämän ilmapiirin viestien sisäistäminen johtaa herkästi eheytysprosessiin hakeutumiseen ja vaikeuttaa kyseisestä toiminnasta irtautumista.
 Suurin osa tutkimukseen osallistuneista selviytyjistä kertoi Johanneksen tapaan osallistuneensa eheytyshoitoihin vapaaehtoisesti.
 Eheytyshoitojen aiheuttamista haavoista paraneminen vaatii tutkimuksen mukaan niin häpeän, monisyisen trauman kuin juurettomuuden tunteiden käsittelyä.
 Eheytyshoidot vovat aiheuttaa myös traumanjälkeisen stressihäiriön eli PTSD:n, jonka vaikutus täytyy ottaa huomioon eheytyshoitojen aiheuttamia haavoja parannettaessa.
 Johannes Poikkimäki on pohtinut, että eheytyshoitojen jäljet voivat näkyä hänessä tavoilla, joita hän alkaa ymmärtää vasta nyt. Petteri Sopanen / Yle
 Parantuminen vaatii tutkimuksen mukaan pitkäaikaista tukea.
 Tutkimusta varten haastateltiin 35 eheytyshoidossa ollutta henkilöä ja 18 mielenterveyden sasiantuntijaa. Tutkimus tukee muiden aiemmin julkaistujen kansainvälisten tutkimusten tuloksia eheytyshoitojen haitoista.
 Eheyttäminen on edelleen voimissaan oleva ilmiö
 Johanneksella on monia kohtalotovereita, mutta hoidoille altistettujen ihmisten määrää Suomessa on vaikea arvioida, sillä eheytyshoidot eivät ole tunnustettu hoitomuoto, eikä niitä sen takia tilastoida erikseen.
 Helsingissä toimivan Uskontojen uhrit ry:n sateenkaarivertaistukiryhmän vetäjä  Tom-Kristian Heinäaho  on ollut vertaistukiryhmän toiminnassa mukana sen perustamisesta lähtien.
 Heinäaho on kuullut erilaisia tarinoita niin vanhoilta, nuorilta, naisilta, miehiltä kuin muunsukupuolisilta. Yleisin tapaamisissa esiin nouseva teema on juuri seksuaalisuuteen ja/tai sukupuoli-identiteettiin kohdistunut paine muuttua.
 – Jokin aika sitten samassa tapaamisessa oli samanaikaisesti monta henkilöä, jotka olivat joutuneet käymään läpi todella rankkoja eheytyshoitoja, Heinäaho kertoo.
 Ryhmän perustamisesta on tänä vuonna kuusi vuotta. Uusia kasvoja liittyy joukkoon, ja vanhoja poistuu, mutta kokemukset ovat monella samat.
 – Luulisi, että ajat muuttuvat ja kehitys kehittyy, mutta edelleen 20-vuotiaat kertovat samanlaisia tarinoita kuin 60-vuotiaat, Heinäaho kertoo.
 Eheytyshoitojen kriminalisointia ajava kansalaisaloite keräsi eduskunnan käsittelyyn etenemiseen vaadittavat 50 000 allekirjoitusta elokuun loppupuolella.
 Keskustelu on avoinna 13.9. klo 23 asti.

Näin homoseksuaaleja käännyttävät eheytyshoidot toimivat – 25-vuotias Johannes Poikkimäki kertoo, millaiseen paineeseen hän joutui vuosiksi


Summary: Muun muassa mönkijöiden suurimpiin maahantuojiin kuuluvalla Polariksella myynti on kasvanut vuodentakaisesta lähes kolmanneksella. Myös mopoautojen kauppa on hieman elpynyt, mutta myynti ei ole lähelläkään ennätysvuosien lukemia.

Ilmastonmuutoksesta huolimatta kevyt nelipyöräinen liikenne on vahvasti polttomoottorivetoista.
 Vaikka nimenomaan kevyet ajoneuvot voisivat sähkökäyttöisinäkin tarjota varsin pitkän toimintasäteen, ovat tieliikennekäyttöön rekisteröidyt sähkömönkijät vielä melko harvinaisia.
 Jopa ammattikäyttöön suunniteltuja akkukäyttöisiä mönkijöitä kuitenkin on jo tarjolla.
 – Volyymi on tällä hetkellä pieni, mutta me nähdään iso potentiaali kasvuun, sanoo Polaris Finlandin toimitusjohtaja  Jyrki Tikkanen.
 Akkukäyttöisiä malleja on myyty muun muassa yrityksille, jotka tarvitsevat pakokaasuttomia ajoneuvoja esimerkiksi suuriin varastotiloihinsa. Suljetuilla alueilla käytettäessä niitä ei tarvitse rekisteröidä.
 Harrastuskäytössä akkumallien haasteena on niiden tarvitsema ylläpito. Polttomoottorimallin pienen starttiakun voi helposti siirtää talveksi vaikkapa lämpimään autotalliin. Kokonaan sähkökäyttöisessä mönkijässä akustot ovat kuitenkin suurempia.
 Kallis akusto vaatii hoitoa
 – Jotta toimintakyky säilyy, akuston ylläpitolataus on tarpeen, korostaa Tikkanen.
 Myös mopoautoista on lähivuosina tulossa markkinoille nykyistä enemmän sähkökäyttöisiä versioita.
 – Mallistosta löytyy tällainen auto, mutta toistaiseksi sitä myydään vain Etelä-Eurooppaan. Tietysti me olemme siitä kiinnostuneita ja seuraamme tilannetta, milloin se saataisiin tänne Suomeen, kertoo mopoautoja maahantuovan Elfvingin myyntijohtaja  Tomi KInnunen .
 Kinnusen mukaan maahantuonti edellyttää myös jälleenmyyjien kouluttamista ja huoltomahdollisuuksien järjestämistä.
 Polariksella mönkijöiden myynti on kasvanut vuodentakaisesta lähes kolmanneksella. Myös Elfvingillä mopoautojen kauppa on hieman elpynyt, mutta myynti ei ole lähelläkään ennätysvuosien lukemia.
 Vaikka sähkökäyttöisten keveiden nelipyörien läpimurtoa saadaan odottaa, on toimialalla tehty asioita sekä ympäristö- että ilmastoystävällisyyden eteen. Polttomoottorikäyttöisissä mönkijöissä ja mopoautoissa päästövaatimukset ovat takavuosia tiukemmat. Mopoautojen päästöjä myös valvotaan pakollisten katsastusten yhteydessä. Dieselmoottoreista mitataan K-arvo, eli hiukkaspäästöt.
 Sen sijaan traktoreiksi luokiteltuja mönkijöitä katsastusvelvoite ei koske.
 Mönkijöistä on moneksi
 Siinä missä mopoauto on luonteenomaisesti 15–17-vuotiaan nuoren kulkuneuvo, on mönkijöillä laajempi käyttötarkoitusten ja varusteiden kirjo.
 Suurimmille tieliikennekäyttöön hyväksytyille mönkijöille on määritelty vetomassat, eli niihin voi kytkeä niin rekisteröityjä kuin rekisteröimättömiäkin peräkärryjä.
 Suurriistan metsästyksessä etenkin vinssillinen mönkijä helpottaa merkittävästi saaliin kuljettamista maastosta.
 Mönkijät eli virallisemmin maastoskootterit ovat jo pitkään kuuluneet myös  Puolustusvoimien  ajoneuvokalustoon.
 Puolustusvoimissa mönkijän ohjaimiin pääsy edellyttää erikoiskoulutusta.
 Toki siviilissäkin sekä mönkijöiden että mopoautojen osalta tärkein kysymys on turvallisuus.
 Sekä Tikkanen että Kinnunen korostavat, että liikennesääntöjä on noudatettava ja kulkuneuvosta on pidettävä huolta. Myös omaan osaamiseen on suhtauduttava realistisesti.
 – Mönkijällä voi ajaa hyvinkin vaikeissa olosuhteissa. Maltti on kuitenkin aina pidettävä mukana, sanoo Tikkanen.
 Lue myös:
 Koppimönkijät porhaltavat jo keskustoissakin – "Vanhemmat olivat shokissa hinnasta, mutta sain lopulta sen 15-vuotispäivänäni"

Bensiini ja diesel jyräävät mönkijöiden ja mopoautojen markkinoilla – sähkökäyttöiset menopelit tieliikennekäytössä vielä harvinaisuuksia


Summary: Kulttuurivieras, sarjakuvataiteilija Tiitu Takalo on tyytyväinen siihen, että punkstoo-keskustelun myötä alakulttuurienkin häirintää ja väärinkäytöksiä viimein käsitellään. Hän puolustaa myös jokaisen oikeutta vetäytyä omaan kuplaansa.

Tamperelainen sarjakuvataiteilija  Tiitu Takalo  sohaisi kesän 2021 tulikuumaa puheenaihetta sarjakuva-albumissaan jo kolmetoista vuotta sitten.
 Takalon  Tuuli ja myrsky  -albumissa nuorten perustama anarkofeministinen ryhmä törmää punk-keikoilla ja -bileissä toisenlaisiin arvoihin kuin omansa. Yksi naisista raiskataan juhlien jatkoilla, ja muutkin kohtaavat seksuaalista häirintää ja ahdistelua. He päättävät lyödä takaisin ja taistella kuin tytöt.
 Punkpiirien naisviha nousi valtakunnan median otsikoihin tänä kesänä, kun anonyymi punkstoo-Instagram-tili  nosti julkisuuteen punkkareiden kokemuksia .
 Rauhaa, rakkautta, tasa-arvoa ja suvaitsevaisuutta viestinyt punkliike näyttäytyikin yhtäkkiä toisessa valossa. Lyhyessä ajassa yli 10 000 seuraajaa keränneellä tilillä oli yksityiskohtaisia kertomuksia naisvihasta, seksuaalisesta häirinnästä, jopa raiskauksista.
 Tuuli ja myrsky  -albumin kannessa on kolme vihaista nuorta naista, joista yksi heristää nyrkkiään. Hahmot katsovat yhteen suuntaan, kuin valmiina taisteluun tai vallankumoukseen.
 Takalon albumi sijoittuu Tampereelle, mutta alkusysäyksen sen piirtämiseen hän sai Hampurista.
 – En ole kauheasti puhunut julkisesti tästä. Asuin syksyn 2003 Hampurissa, ja silloinen kämppäkaverini kertoi punk-skenessä tapahtuneesta raiskauksesta.
 – Albumissa Tuuli-niminen hahmo nukahtaa jatkoilla ja herää, kun kaveripiiristä tuttu mies kähmii häntä. Tämä on omakohtainen muisto. Noin minulle on käynyt itselleni, Takalo sanoo.
 Tuuli ja myrsky -sarjakuva kertoo naisista, jotka kunnioittavat vain niitä, jotka kunnioittavat heitä. Tiitu Takalo / Suuri Kurpitsa
 Sarjakuvan kaveripiiri on samanlainen kuin se, jossa Takalo nuorempana viihtyi. Tälle ystäväjoukolle olisi voinut käydä näin, ja he olisivat luultavasti reagoineet samoin.
 Tiitu Takalo on yksi Suomen tunnetuimmista sarjakuvapiirtäjistä. Hänet palkittiin Sarjakuva-Finlandialla vuonna 2015 ja Suomen sarjakuvaseuran Puupäähattu-palkinnolla vuonna 2017. Takalon sarjakuvia on käännetty muun muassa ruotsiksi ja espanjaksi.
 Nuorista huomaa, että maailma on muuttunut ainakin vähän parempaan suuntaan
 Punkstoo-tilin naisten kokemukset eivät hämmästytä Takaloa lainkaan. Seksuaalinen häirintä ja ahdistelu ovat mahdollisia kaikissa yhteisöissä. Ahdistelun kohteeksi voi joutua punkporukassa, mutta myös sarjakuvapiireissä.
 Punkkareiden joukossa raiskausten ja seksuaalisen ahdistelun esiintuloa saattaa vaikeuttaa se, että yhteisö suhtautuu epäluuloisesti virkavaltaan. Rikosilmoitus jätetään tekemättä.
 Näin käy usein muissakin raiskaustapauksissa. Ilmoituksen tekemistä estävät muun muassa häpeä ja pelko siitä, ettei raiskatun tarinaa usko kukaan. Erään arvion mukaan  ilmitulleiden raiskausten määrä  on alle kymmenen prosenttia tehdyistä teoista.
 Rikosilmoituksen jälkeen vain murto-osa tapauksista etenee oikeuteen ja vielä pienempi osa tuomioon asti.  Amnestyn mukaan  Suomessa tehtiin 2019 vähän yli tuhat raiskausrikosilmoitusta ja raiskaukseen liittyviä tuomioita langetettiin noin 200 kappaletta.
 – Lisäksi suuri osa seksuaalisesta häirinnästä tai ihmisten mitätöinnistä on tekoja, jotka eivät ylitä rikosilmoituksen kynnystä. Myös niihin pitää puuttua, eikä niitä tarvitse sietää, Takalo muistuttaa.
 Tiitu Takalo tarttuu usein aiheisiin, joista hänellä on omakohtaista kerrottavaa.  Veli-Martti Koivunen / Yle
 Tiitu Takalon mukaan raiskaus punkpiireissä oli yli kymmenen vuotta sitten aiheena vaikea ja herätti torjuntaakin.  Tuuli ja myrsky  -albumin vastaanotto oli Takalon määritelmän mukaan ei huono, muttei riehakaskaan. Hän arvelee, että aika ei ollut vielä kypsä keskustelulle. Sarjakuvalta odotettiin iloisempia aiheita. Vuonna 2017 alkanut  metoo-liike  avasi hanat ja loi väyliä käsitellä seksuaalista hyväksikäyttöä. Punkstoo on samaa jatkumoa.
 Takalon mielestä seksuaalisen häirinnän julkinen puinti ja keskustelu ovat hyvä merkki. Hän näkee, että ylipäänsä ihmisten suhde seksuaalisuuteen on muuttunut valtavasti omiin nuoruuden kokemuksiin verrattuna. Jonkinlainen vapautuminen yhteiskunnassa on tapahtunut.
 – Kävin joskus opettamassa taidelukiossa. Olen niin ilahtunut, kun näen, miten avoimesti nuoret toteuttavat omaa identiteettiään ja edustavat seksuaali- tai sukupuolivähemmistöä.
 – En muista, että minun luokioaikanani koulussa olisi ollut yhtään julkihomoa tai sukupuolivähemmistöön kuuluvaa. Ei ollut oikeita termejäkään puhua asiasta.
 Nuorena Takalo luki ahmien uutta  aikuisille suunnattua sarjakuvaa . Niitä piirsivät  Hugo Pratt ,  Enki Bilal  ja muut miehet, aina vain miehet.
 Nyt feminististä sarjakuvaa ilmestyy meillä ja maailmalla. Takalo sanoo, että  Tuuli ja myrsky  oli hänen teoksistaan ensimmäinen, jonka takakanteen kustantaja suostui laittamaan tekijän määritelmäksi feministi. Sitä ennen tuo sana olisi ollut myyntiä haittaava tekijä.
 Aivoverenvuoto muutti kaiken yhdessä yössä
 Tuuli ja myrksy  on teos, jota Tiitu Takalo pitää yhtenä tärkeimmistään. Samaan kategoriaan kuuluvat myös Sarjakuva-Finlandian voittanut  Minä, Mikko ja Annikki  sekä vuonna 2020 ilmestynyt  Memento mori .
 Memento mori  kertoo Takalon sairastumisesta, toipumisesta ja uudesta alusta.
 Takalo sai täysin odottamatta aivoverenvuodon vain 38-vuotiaana. Vielä sairaalan päivystyksessäkään kukaan ei ensin epäillyt vuotoa. Sen mahdollisuus oli niin epätodennäköinen. Syy aivoverenvuodolle oli aivoaneuyrysma eli aivoverisuonen laajentuma, mutta syytä sille ei ole löytynyt.
 Memento mori -sarjakuva on sekä sairaus- että toipumiskertomus.  Tiitu Takalo / WSOY
 Teoksessa on pitkä kuvaus sairaalassaoloajasta. Sen piirtäminen otti koville. Takalo kertoo piirtävänsä realistiseen tyyliin, ja silloin myös kaikkien välineiden ja tavaroiden tulee olla tarkasti kuvattuja ja tosia.
 Sairaalasta hän piirsi tippaletkuja ja sairaalasänkyjä. Samalla tuntui, kuin hän olisi joutunut takaisin teholle, vaikka istui oman työpöytänsä ääressä. Eikä kyse ollut vain sairaalan hajuista tai neulojen pistämisestä. Takalo kertoo eläytyvänsä piirrosvaiheessa voimakkaasti. Hän tunsi elävänsä kaiken uudelleen.
 Toipuminen aivoverenvuodosta kesti kauan. Vaikka jalat, kädet ja pääkin toimivat, keskittymiskyvyn puute ja alakulo vaivasivat. Takalo huomasi, että pystyy piirtämään, mutta pystyykö hän piirtämään sarjakuvaa, tekemään työtään, oli aluksi epäselvää.
 Hän piirsi sarjakuvaa vähitellen ja julkaisi sitä omassa  blogissaan .
 Sinne tuli sairaskertomuksesta heti palautetta. Lukijat halusivat lisää. Lopulta suuri kustantajakin kiinnostui Takalon teoksesta. Hän ei kuitenkaan halunnut solmia sopimusta. Se olisi johtanut tilanteeseen, jossa työ olisi pitänyt saattaa loppuun määräajassa.
 – En teosta tehdessäni ajatellut lukijaa. Minulla oli vain suuri henkilökohtainen tarve käsitellä asiaa.
 – Välineeni on sarjakuva. Joku toinen olisi säveltänyt kappaleen tai kirjoittanut runon. Minä käsittelin asian sarjakuvan keinoin.
 Tiitu Takalo piirtää ja maalaa sarjakuvansa käsin. Värien kliksuttelu tietokoneella ei tunnu omalta. Veli-Martti Koivunen / Yle
 Memento mori on latinaa. Lause muistuttaa: olet kuolevainen.
 Aivoverenvuotoon kuolee yli 30 prosenttia sairastuneista, ja suurin osa saa jonkinasteisia vammoja kuten kielellisiä häiriöitä tai käden toiminnan vaikeutta. Vammat olisivat tienneet Takalon piirtäjänuran loppua.
 Takalo ei kuollut eikä vammautunut. Hän sai uuden mahdollisuuden, mutta sarjakuvansa myötä hän eli sairausajan kahteen kertaan.
 – Siinä on sellainen ruutu, jossa pääsen sairaalasta. Seison siinä räntäsateessa Taysin silloisella pääovella. Kun piirsin sitä, minulla oli sellainen olo, että pääsin uudestaan sairaalasta.
 Takalo sai lopulta vaivoihinsa kuntoutusta ja väsymys alkoi hellittää. Hän vakuuttui hiljalleen siitä, että työnteko sujuu edelleen ja piirsi sarjakuvansa loppuun. WSOY kustansi kirjan vuonna 2020.
 Sarjakuvassa teksti kertoo asiat ja kuva välittää tunteet
 Tiitu Takalo elää kuten piirtää.  Minä, Mikko ja Annikki  -sarjakuvassa pariskunta saa asunnon pitkään purku-uhan alla olleesta puutalosta. Talo ja koko ainutlaatuinen kortteli Tampereen Tammelassa on saanut suojelupäätöksen.
 Takalon ja hänen puolisonsa koti on yhä saman oven takana, josta pariskunta käveli sisään sarjakuvan ruudussa. Albumi ilmestyi vuonna 2014, jolloin Takalo oli asunut ja remontoinut asuntoaan muutaman vuoden.
 Takalolla on työhuone kotinsa yhteydessä Tampereen Tammelassa Annikin puutalokorttelissa. Veli-Martti Koivunen
 Tarina on tyypillinen sarjakuvataiteilija Tiitu Takalon töille. Siinä on paljon omakohtaista ja itse koettua. Miljöönä on hänen kotikaupunkinsa Tampere, jonka historia avautuu sarjakuvaruuduissa nykypäivän rinnalle.
 Yllättäen Takalo kertoo, ettei erityisemmin pidä miljöiden ja maisemien piirtämisestä.
 – Minulle on tärkeämpää kuvata sarjakuvahahmoni tunnetasoa. Jos hahmo kulkee kaupungin kadulla, tunteen kuvaaminen on paljon vaikeampaa kuin vaikka lähikuvassa, Takalo kertoo.
 Tiitu Takalon sarjakuvissa on jonkin verran värejä tai vähintäänkin harmaan tai ruskean sävyjä. Vaikka ääriviivat ovat sarjakuvan tapaan selkeitä, mukana on pehmeämpää siveltimen jälkeä.
 Takalo käyttää vesivärejä sekä eri asteisesti laimennettua mustetta töissään. Muita työvälineitä ovat värikynät, vahaliidut ja guassi eli peiteväri. Hän piirtää kaiken käsin. Muu ei tulisi mieleenkään.
 Takalolla on kuvataiteilijan koulutus. Hänen uudessa sarjakuvassaan käsitellään muun muassa pyöräilyä ja liikennesuunnittelun historiaa. Veli-Martti Koivunen / Yle
 Takalo on valmistunut kuvataiteilijaksi Tampereen ammattikorkeakoulusta. Ammatinvalinta oli jo lapsena selvä, mutta sarjakuvan tekeminen tuli mukaan vasta nuorena aikuisena.
 Naispiirtäjien  Irtoparta -lehti oli käänteentekevä. Takalo toimitti lehteä ja piirsi siihen. Sarjakuvakerronta alkoi tuntua omalta. Siinä teksti voi olla kovaakin faktaa, kun taas piirroksissa voi näyttää ihmisten tunteet.
 Vaikka Takalo piirtää ja maalaa joka ruudun käsin kuin taideteoksen, sarjakuvan lopputuote on hänen mielestään painettu kirja tai lehti.
 – Ei minua kiinnosta tehdä uniikkiteoksia. Haluan, että työni ovat saatavilla. Että kirjan voi lainata kirjastosta tai ostaa kaupasta.
 – Vaikka olen tarkka väreistä ja sävyistä, on vain pakko kestää, että painotuotteessa se sävy ei välttämättä ole juuri oikea.
 Jokaisella on oikeus turvalliseen kuplaan
 Vaikka mikä tahansa teos voi olla poliittinen, sarjakuvan mahdollisuudet herättää keskustelua tai avata silmät jollekin asialle ovat Takalon mielestä suuremmat kuin monen muun taidemuodon.
 Viimeksi Takalolta on ilmestynyt kokoelma-albumi  Rakkaus on köyhän rikkaus , jossa hän kommentoi omia vanhoja sarjakuviaan marginaaleihin kootuilla teksteillä. Nyt työn alla on sarjakuva, jossa liikutaan kaupunkisuunnittelussa ja pyöräilyn historiassa.
 – Työ perustuu  Tiina Männistö-Funckin  historialliseen artikkeliin. Hän on tutkinut kaupunkiliikenteen ja -tilan historiaa.
 – Vanhat talot oli rakennettu suoraan katuun kiinni. Ne piti purkaa, jotta saatiin parkkipaikkoja ja leveät tiet autojen ajaa.
 Sarjakuvaa voi lukea ilmaiseksi Tiitu Takalon sekä hankkeen omassa blogissa. Se kertoo, kuinka pyöräilyltä vietiin tila ja mahdollisuudet kaupungissa kaupunkisuunnittelun myötä.
 Tiitu Takalo elää kodissaan ja työhuoneellaan vanhan kaupungin elämää. Puutalokorttelissa on päiväsaikaan hiljaista. Naapurin koululainen palaa kotiin reppu selässä. Yhteisellä pihalla kasvaa yrttejä ja kukkia kaikkien tarpeiksi.
 Sarjakuvataiteilija Tiitu Takalo on tarkkakatseinen havainnoija. Veli-Martti Koivunen / Yle
 Takalo suojaa itseään myös niin, ettei suostu ankarasta houkuttelusta, jopa painostuksesta, huolimatta liittymään sosiaalisen median kanaviin.
 – Olen välillä vähän pihalla erilaisista keskusteluista. Tuntuu, etten enää oikein tiedä, missä feminismissäkään mennään, hän nauraa.
 Somea moititaan usein kuplista, joiden sisään ihmiset käpertyvät taputtelemaan toisiaan selkään samoin ajattelevien kanssa. Tiitu Takalo sanoo luovansa omia kupliaan somen ulkopuolella. Hän ei näe siinä mitään väärää.
 – T uuli ja myrsky  -sarjakuvan naisilla oli niin ikään oma suojakuplansa. Heillä oli turvallinen yhteisö, jossa ei tarvinnut pelätä, että joku tytöttelee, alkaa kähmiä tai esittää oletuksia jonkun sukupuolesta. Ihmisillä on oikeus sellaiseen turvaan.
 Katso Areenasta:
 Sarjakuvataiteilija Tiitu Takalo piirsi sairautensa kuviksi – ”Saa olla kiitollinen, että on vielä täällä.”
 Lue myös:
 Punkstoo paisui musiikkialalla jopa koronaa suuremmaksi keskusteluksi – kysyimme, miten keikkapaikat aikovat kitkeä häirintää ja ahdistelua

Nuoret päihittivät raiskauksiin syyllistyneen laulajan – Tiitu Takalo toi sarjakuvassaan esiin punkpiirien naisvihan jo yli vuosikymmen sitten


Summary: 1900-luvun ensimmäisinä vuosikymmeninä Helsinkiin perustettiin lukuisia korttelikinoja. Yksi niistä oli Kino Maunula, jonka henki elää yhä: nykyisin vanhan teatterin tiloissa tehdään elokuvia. Historiantutkijan mukaan korttelikinot tekevät jälleen paluuta.

Kerran Kino Maunulassa esitettiin dokumenttielokuvaa  Mein Kampf . Pahaksi onneksi elokuvateatterissa oli jäänyt auki venttiili, jota kautta elokuvan äänet, kuten muun muassa Hitlerin huuto, päätyivät raikumaan ympäri korttelia.
 Näin on kerrottu Helsingin Maunulassa toimineesta korttelikinosta, jonka tarina jäi lopulta hyvin lyhyeksi.
 306-paikkainen elokuvateatteri avattiin kesällä 1956, mutta jo kuuden vuoden päästä asiakasmäärät putosivat ja lappu lyötiin luukulle.
 Kino Maunula ei kuitenkaan ole kadonnut katukuvasta. Kerrostalon jatkeeksi rakennettu, korttelikinoksi hyvin iso elokuvateatteri seisoo yhä paikallaan keskellä helsinkiläistä asuinaluetta.
 Kinokorttelin henki jatkuu
 Kino Maunulan aikaan sisäänkäynti elokuvateatteriin oli luonnollisesti kadun puolelta, mutta nyt lämpiön paikalla toimii pizzeria.
 On kierrettävä sisäpihan kautta.
 Kapean käytävän seinillä on elokuvajulisteita. Ne eivät kuitenkaan ole muistoja Kino Maunulasta.
 – Tämä on siitä harvinainen paikka, että ensin täällä on katsottu elokuvia, ja sitten tehty, toteaa äänisuunnittelija  Jyrki Rahkonen .
 Tosiaan. Nykyään Kino Maunulan tiloissa toimii Kalevalastudio, joka tekee, leikkaa ja miksaa elokuviin ja tv-sarjoihin ääniä.
 Noin 13 vuotta sitten Rahkonen etsi toiminnalleen uusia, isompia tiloja. Hän sai kuulla vanhasta korttelikinosta, joka oli jo aiemminkin toiminut kuvaus- ja äänistudiona.
 Rahkonen päätyi ostamaan Kino Maunulan.
 Miltä vanhan elokuvateatterin sisällä näyttää nykyisin? Katso kierros studion uumeniin  Yle Helsingin Instagram-tililtä.
 Äänisuunnittelija Jyrki Rahkosen työhuone on vanhan elokuvateatterin yläkerroksessa. Rahkosen mukaan hän ei suunnitellut tilaa alun perin itselleen, mutta huoneen tunnelma oli niin hyvä, että Rahkonen asettui sinne. Sara Salmi / Yle
 Vanhan teatterirakennuksen sisäänkäynti on nykyisin sisäpihalla. Ulko-ovesta tultaessa päädytään käytävälle, jota koristavat elokuvajulisteet. Seinällä on myös kuvat Jyrki Rahkosen lempinäyttelijöistä. Sara Salmi / Yle
 Sotavuodet olivat korttelikinojen kulta-aikaa
 Korttelikinot olivat aikanaan hyvin helsinkiläinen ilmiö. Niitä perustettiin uusiin kaupunginosiin ja asuinalueille, joita rakennettiin etenkin sotien jälkeen.
 Ensimmäisiä korttelikinoja oli esimerkiksi Bio Hesperia Mannerheimintiellä. Se perustettiin 1910-luvulla. Myös Kallioon nousi useita pieniä elokuvateattereita samoihin aikoihin.
 – Korttelikinoja olivat yleensä teatterit, jotka olivat aika vaatimattomia ja joissa ei ollut hirveästi asiakaspaikkoja. Niitä perustettiin tiloihin, joita ei ollut suunniteltu elokuvateattereiksi, kertoo historiantutkija  Urmas A. Hilapieli .
 Hilapieli on erikoistunut korttelikinoihin ja kirjoittanut niistä myös kirjan. Teos  Kino-Suomi, elokuvan esittämisen historia 1896–2021  julkaistaan lokakuussa.
 – Korttelikinot olivat erittäin suosittuja – erityisesti lähikortteleiden asukkaille. Ne vetivät runsaasti väkeä.
 Hilapielin mukaan korttelikinojen kulta-aikaa olivat sotavuodet, jolloin muut huvittelumuodot olivat vähissä.
 Bio Hesperiaa voi pitää yhtenä ensimmäisenä korttelikinona Helsingissä. Se sijaitsi Mannerheimintiellä. Dilén Börje / Helsingin kaupunginmuseo
 Historia luo erityisen tunnelman
 Vanhan elokuvateatterin tilat ovat sokkeloiset. Korkeassa rakennuksessa on useita jyrkkiä portaita, jotka johdattavat eri huoneisiin: esimerkiksi Jyrki Rahkonen itse työskentelee ikkunattomassa tilassa yläkerrassa.
 Rahkosen mielestä kyseisessä huoneessa on paras tunnelma. Hän kehuu vanhaa rakennusta ylipäätään.
 – Jokaikinen, joka tänne tulee, kehuu, että onpas täällä hyvä tunnelma. Uskon, että se johtuu juuri siitä, että täällä on se jatkuvuus elokuvanteossa. Täällä on aina tehty luovaa työtä, ja eihän se kaikki katoa.
 Studion ensimmäisessä kerroksessa on suuri miksaamo. Tämän paikalla on sijainnut Kino Maunulan sali, eli valkokangas ja istumapaikat.
 Katsomon takia alkuperäinen lattia oli vino.
 Projektorihuone oli puolestaan toisessa kerroksessa. Huoneessa on ovi pienelle parvekkeelle, jota kautta projektorin käyttäjä toi filmit.
 Kino Maunulan sali sijaitsi nykyisen miksaamon paikalla. Elokuvateatteri oli 306-paikkainen – tämä oli kinokortteliksi paljon. Sara Salmi / Yle
 Yksi huoneista on täynnä erilaisia välineitä, joilla voi tehdä foley-tehosteita, eli jälkikäteen äänitettyjä ääniä elokuviin. Sara Salmi / Yle
 Nyt tässä tilassa miksataan ja leikataan ääniä elokuviin ja tv-sarjoihin. Viime aikoina työn alla on ollut ruotsalaisia sarjoja sekä suomalaisista esimerkiksi Sorjonen ja Karppi.
 – Elokuvia teemme pääosassa, vaikka tv-puolen jututkin ovat lisääntyneet, Rahkonen sanoo.
 Elokuvan äänen jälkituotanto on ryhmätyötä: mukana on mun muassa foley-artisti, miksaaja sekä erilliset leikkaajat niin dialogille, tehosteille kuin foley-tehosteillekin.
 – Minun tehtäväni on suunnitella ja luoda noiden osa-aluiden muodostamaa kokonaisuutta, eli tehdä äänisuunnittelua, Rahkonen kertoo.
 Hän sanoo olevansa äänisuunnittelijana itseoppinut. Musiikkitausta on ollut hyvänä apuna.
 Alavalinta ei ole mennyt pieleen. Tästä osoituksena sikarihuoneen – kuten Rahkonen tilaa kutsuu – kirjahyllyn päällä pönöttää Jussi-patsas.
 Rahkonen voitti pystin vuoden 2003 hittielokuvasta  Pahat pojat .
 – Olin silloin vasta aloittanut. Olihan se hyvä duuni, mutta omasta mielestäni en silloin vielä osannut mitään. Nyt osaisin, mutta se on toinen tarina.
 Sikarihuoneen kirjahyllyä koristaa Jussi-patsas, jonka Jyrki Rahkonen voitti Pahat pojat -elokuvasta. Sara Salmi / Yle
 Korttelikinot tekevät paluun
 Kino Maunulan perusti merikapteeni  Lars Nilsson . Samainen Nilsson johti pitkään myös Savoy-teatteria.
 Ensimmäinen Kino Maunulassa esitetty elokuva oli  Edvin Laineen   Tuntematon sotilas.
 Kinokortteleilla meni vielä 1950-luvulla hyvin, mutta seuraavalla vuosikymmenellä iski ensimmäinen kriisi: televisio yleistyi ja vei katsojat elokuvateattereista.
 Muun muassa tämä koitui myös Kino Maunulan kohtaloksi, Urmas A. Hilapieli kertoo.
 Vuonna 1976 otetussa ilmakuvassa teatterirakennus näkyy oikealla alareunassa. 1950-luvulla rakennetut kerrostalot ovat saaneet seurakseen jo uudempia asuinalueen kehittyessä. Helsingin kaupunginmuseo / SKY-FOTO Möller
 Maunulaan uutta elokuvateatteria ei ole tulossa, mutta muutoin korttelikinojen tulevaisuus näyttää jälleen lupaavalta.
 Näin ainakin Hilapieli uskoo.
 – Esimerkiksi Kalliossa Riviera edustaa uutta konseptia, ja sitten Kruununhaassa WHS Teatteri Union tällaista poikkitaiteellista suuntausta. Olisin valmis puhumaan korttelikinojen paluusta.
 Teatterirakennuksen takana on parveke, jonne Kino Maunulan aikana kulki tikkaat. Tätä kautta filmikelat tuotiin projektorihuoneeseen. Sara Salmi / Yle
 Voit keskustella aiheesta sunnuntaina 12.9.2021 kello 23 saakka.

Merikapteeni perusti elokuvateatterin keskelle lähiötä, mutta huvia ei kestänyt kauaa – nyt mystinen paikka on palkitun äänisuunnittelijan valtakuntaa


Summary: Kerromme päivän uutiset ja puheenaiheet nopeasti.

Sähkökäyttöiset menopelit yhä harvinaisia tieliikennekäytössä
 Sen, mikä on pientä ja kevyttä, saa yleensä liikkumaan vähäisemmällä energiamäärällä kuin sen, mikä on suurta ja painavaa. Tällä ajattelutavalla voisi päätellä, että uusista tieliikennekelpoisista mönkijöistä ja mopoautoista merkittävä osa olisi jo sähkökäyttöisiä. Sekä mönkijät että mopoautot  ovat kuitenkin yhä useimmiten polttomoottorikäyttöisiä .
 Sarjakuvapiirtäjä paljasti punkpiirien naisvihan jo yli vuosikymmen sitten
 Sarjakuvataiteilija Tiitu Takalo on tarkkakatseinen havainnoija. Veli-Martti Koivunen / Yle
 Kulttuurivieras, sarjakuvataiteilija  Tiitu Takalo  käsitteli punkstoo-aihetta albumissaan  Tuuli ja myrsky  jo vuonna 2008. Hänestä on hyvä, että seksuaalisesta häirinnästä ja väärinkäytöksistä puhutaan viimein julkisuudessa. Takalo on tunnettu omakohtaisista tarinoistaan. Hän piirsi sarjakuvaksi  muun muassa sairastumisensa aivoverenvuotoon .
 llmastosta tuli Norjan vaalien suurin teema
 Even Nord Rydningen tulee kotiin haettuaan Kjellin ja Harrietin päiväkodista.  Thomas Thomassen
 Norjan parlamenttivaaleissa ilmastonmuutoksen torjunta on yksi suurimmista kysymyksistä, joihin kaikki puolueet joutuvat ottamaan kantaa. Suuret puolueet eivät ole valmiita lopettamaan öljynetsintää. Yle tapasi perheenisän,  joka jätti työnsä ja käynnisti ilmastoliikkeen .
 Sateinen päivä suuressa osassa maata
 Ilmatieteen laitos
 Tänään on tiedossa hajanaisia sateita Oulun eteläpuolelle. Lapissa päivä on poutainen. Sielläkin pilvisyys lisääntyy päivän edetessä. Etelässä lämpötila kohoaa jopa 17 asteeseen, pohjoisessa jäädään kymmenen asteen tienoille.
 Lue lisää säästä  Ylen sääsivuilta .

Herätys: Vain harva mönkijä kulkee sähköllä, sarjakuvapiirtäjä paljasti punkpiirien naisvihan, Norjan parlamenttivaaleissa puhuttaa ilmasto


Summary: Nykyinen aborttilaki mahdollistaa lääkäreiden puuttumisen aborttipäätökseen. Ylilääkäri Oskari Heikinheimon mukaan ihminen on kuitenkin oman elämänsä asioissa paras asiantuntija.

Emma Syrjälä  oli sanaton ja vihainen, kun hän poistui lääkärin vastaanottohuoneesta. Hän oli hakeutunut lääkäriin saadakseen lähetteen raskaudenkeskeytykseen.
 Elettiin syksyä 2019, ja Syrjälä oli juuri täyttämässä 21 vuotta. Hänellä oli tuore parisuhde ja uusi työpaikka, kun raskaustestiin piirtyi eräänä päivänä kaksi viivaa.
 Syrjälä teki päätöksen samantien: ei tässä elämäntilanteessa, ei nyt.
 Hän oli varma, ettei halua lasta. Raskaudenkeskeytykseen pääseminen osoittautui kuitenkin yllättävän haastavaksi.
 Lähetteen sijaan aika äitiys- ja perhesuunnitteluneuvolaan
 Suomen voimassa oleva aborttilaki on vuodelta 1970. Sen mukaan raskauden keskeyttämiseen tarvitaan useimmissa tapauksissa kahden lääkärin suostumus, niin Syrjälänkin tapauksessa.
 Ensimmäinen kohtaaminen on perusterveydenhuollossa, josta keskeytyksen haluava saa lähetteen sairaalaan, jossa abortti toteutetaan.
 Emma Syrjälä oli varannut ajan terveyskeskukseen tavatakseen ensimmäisen lääkärin ja saadakseen tältä suostumuksen jatkaa prosessia.
 Lääkärillä oli kuitenkin yllättäen tiukkaa sanottavaa: hän kyseenalaisti päätöksen raskauden keskeyttämisestä ja teki selväksi, että haluaisi Syrjälän jatkavan raskautta.
 Kun Emma Syrjälä huomasi olevansa raskaana, he olivat molemmat poikaystävän kanssa sitä mieltä, että lapsen aika ei olisi nyt. Aleksi Nuotio
 Syrjälä ei ollut osannut valmistautua moiseen vastaanottoon. Hämmennys täytti mielen, ja ajattelusta tuli tahmeaa. Hän sai kuitenkin kakistettua, että ei halua jatkaa raskautta. Olihan hän hakeutunut vastaanotolle nimenomaan päästäkseen raskaudenkeskeytykseen.
 Lähetteen sijaan lääkäri päätti kuitenkin antaa ajan äitiys- ja perhesuunnitteluneuvolaan, jonne Syrjälän olisi mentävä keskustelemaan päätöksestään. Se tuntui painostavalta.
 – Tuntui, ettei minulle olisi millään haluttu antaa sitä lähetettä, Syrjälä sanoo.
 “Lääkäri antoi ymmärtää, että olen kamala murhaaja”
 Tässä artikkelissa kolme Ylen haastattelemaa naista kertoo kokeneensa painostusta, nöyryytystä tai syyllistämistä, kun he ovat hakeneet lähetettä aborttiin.
 Suomen aborttilain mukaan naisen oma tahto ei ole riittävä peruste abortille, vaan raskaudenkeskeytykselle on oltava laissa määritelty peruste. Suurin osa keskeytyksistä tehdään sosiaalisin perustein, eli syyksi katsotaan, että raskaus olisi huomattava rasite hakijan elämäntilanteelle.
 Vaikka yleiseksi käytännöksi on muodostunut, että keskeytyksen saavat Suomessa käytännössä kaikki sitä pyytävät, nykyisen lain puitteissa lääkärillä on kuitenkin mahdollisuus arvioida keskeytystä pyytävän perusteluiden pätevyyttä.
 Lääkäri voi siis yrittää vaikuttaa päätökseen esimerkiksi kritisoimalla sitä.
 Abortin kokeneet kertovat, että olisivat tarvinneet tuomitsemisen sijaan tukea ja ymmärrystä terveydenhuollon ammattilaisilta. Aleksi Nuotio
 Kolmen lapsen äiti  Jonna  huomasi keväällä 2021 olevansa raskaana. Aborttipäätös ei ollut helppo, mutta pohdinnan jälkeen Jonna tuli siihen tulokseen, että lapsiluku oli jo täysi.
 Kohtaamista terveyskeskuslääkärin kanssa hän kuvailee ala-arvoiseksi ja nöyryyttäväksi:
 – Nuori mieslääkäri painotti useaan otteeseen, ettei abortti ole eettisesti oikein ja antoi ymmärtää, että olen aivan kamala murhaaja. Tapauksesta jäi aivan kamala olo, ja minua itketti autossa koko kotimatkan. Valmiiksi jo tuntui pahalta, että teen sellaisen ratkaisun ja kun vielä lääkäri syyllisti, niin ei tuntunut hyvältä.
 Myös 27-vuotias  Saara  lähti lääkärin vastaanotolta itkien. Hänkin teki abortin keväällä 2021. Terveyskeskuslääkäri ei uskonut Saaran ottaneen ehkäisypillereitä, vaan epäili hänen tarkoituksella heittäytyneen raskaaksi.
 – Lääkäri sanoi monta monta kertaa, että teen väärän päätöksen ja sitten joku päivä ehkä ymmärrän, miten väärässä minä nyt olen. Ja että lapset ovat maailman paras asia.
 Saara ja Jonna eivät esiinny jutussa omalla nimellään asian arkaluontoisuuden takia.
 Katso Saaran koko tarina Perjantai-dokkarista Hyvä abortti:

 Lääkärin omat eettiset näkemykset eivät kuulu vastaanotolle
 – Eihän sen tietenkään noin pitäisi mennä, naistentautien ja synnytysten ylilääkäri ja Helsingin yliopiston professori  Oskari Heikinheimo  kommentoi kuultuaan naisten kokemuksista.
 Heikinheimo on vetänyt työryhmää, joka on laatinut voimassa olevat raskaudenkeskeytystä koskevat  Käypä hoito -suositukset . Niissä todetaan:
 Ensisijainen tavoite on, että raskaudenkeskeytys toteutetaan lääketieteellisesti turvallisesti perusterveydenhuollon ja erikoissairaanhoidon yhteistyönä ja että raskaudenkeskeytyksen hoidossa otetaan huomioon naisen yksilölliset tarpeet.
 Heikinheimo sanoo, että terveydenhuollon ammattilaiset eivät saisi missään asiassa tuputtaa omia eettisiä näkemyksiään, sehän on lääkärin etiikan vastaista.
 Se on verrattavissa siihen, että lääkäri alkaisi vastaanotolla mainostamaan kannattamaansa poliittista puoluetta potilaille.
 – On ihan tarpeeksi vaikea paikka, kun ihminen joutuu hakemaan raskaudenkeskeytystä. Nämä ihmiset ovat kriisissä, ja heille pitää kertoa eri vaihtoehdoista, auttaa ja tukea heidän tekemää päätöstä.
 Myös kokemuksistaan kertovat naiset peräänkuuluttavat ymmärrystä ja yksilöllistä kohtaamista.
 Kahden vuoden takainen abortti on jäänyt mietityttämään Emma Syrjälää ainaostaa sen osalta, miten hänet terveydenhuollossa kohdattiin. Aleksi Nuotio
 Kolmen lapsen äiti Jonna ajattelee, että abortti on tietyissä tilanteissa paikallaan, ja raskaana olevien pitäisi olla siihen oikeutettuja.
 – Toivoisin, että terveydenhuollon ammattilaiset ymmärtäisivät juuri sen tietyn asiakkaan omat syyt, eivätkä yleistäisi kaikkia samaan kastiin. Abortin syyt ovat moninaiset.
 Pääosin perusterveydenhuolto toimii tällä hetkellä Heikinheimon käsityksen mukaan Suomessa hyvin ja viiveettä raskaudenkeskeytysten hoidossa. Hänen korviinsa ei ole kantautunut vastaavanlaisia kokemuksia pääkaupunkiseudulta, jossa hän työskentelee.
 Toisaalta hän ei pidä mahdottomana, etteikö sellaisia Suomessa olisi.
 – Suomi on iso maa, ja raskaudenkeskeytyksiä tehdään noin 9000 vuodessa. Se, mitä yksi ihminen työssään näkee, on kuitenkin aika pieni siivu.
 Suurin osa eduskuntapuolueista kannattaa lakimuutosta
 Järjestely raskauden keskeyttämiseksi on Suomessa kuitenkin kankea, eikä nykyinen aborttilaki vastaa nykymaailman arvoja ja toimintatapoja.
 Sitä mieltä on Oskari Heikinheimo ja ainakin muuta 53 654 suomalaista, jotka ovat allekirjoittaneet  OmaTahto2020 -kansalaisaloitteen .
 Kansalaisaloitteen mukaan Suomen järjestelmä on tarpeettoman monimutkainen ja usein nöyryyttävä, eikä kunnioita raskaana olevan itsemääräämisoikeutta.
 Aloitteen keskeisimmät vaatimukset ovat, että laista poistetaan kahden lääkärin erillisen lausunnon vaatimus ja että raskaana olevan oma tahto riittäisi keskeytyksen syyksi alle 12-viikkoisissa raskauksissa. Raskaudenkeskeytys tulisi voida tehdä myös muualla kuin sairaalassa.
 Aloitetta kannattavat useat nimekkäät asiantuntijatahot, kuten Suomen gynekologiyhdistys, jonka puheenjohtaja Oskari Heikinheimo on.
 – Se, että alistetaan ihmisen oma päätös jonkun toisen hyväksyttäväksi on aika vierasta tässä nykyisessä ajassa ja arvomaailmassa. Me lähdemme siitä, että saatuaan asianmukaiset tiedot, ihmiset itse tietävät, mikä heidän elämässään on oikea ratkaisu missäkin tilanteessa, Heikinheimo sanoo.
 Oskari Heikinheimon mukaan lääkärin tehtävä on auttaa ihmisiä hankalissa tilanteissa, suhtautua heihin empaattisesti ja kunnioittaa jokaisen itsemäärämisoikeutta. Oskari Heikinheimon kotialbumi
 Mahdollisen lakimuutoksen myötä keskeytyksen haluavat hakeutuisivat suoraan keskeytyksiä tekeviin yksiköihin. Heikinheimo uskoo, että se mahdollistaisi potilaiden paremman kohtaamisen ja kokonaisvaltaisemman hoidon, kun vastassa olisi rutinoituneita ja osaavia perhesuunnittelun ammattilaisia.
 Naisten terveyden parissa työskentelyn valinneet ihmiset osaavat hänen mukaansa suhtautua luontevasti raskaudenkeskeytystä hakeviin potilaisiin.
 – Perusteveydenhuollossa voi olla toki tilanteita, että terveydenhuollon ammattilainen, jonka eettiset arvot eivät hyväksy perhesuunnittelua, onkin jostain syystä joutunut kohtaamaan keskeytystä hakevan potilaan.
 Jos pääsisimme eroon kahden lääkärin suostumisen vaatimuksesta, valtakunnan tasolla vapautuisi heti 9000 aikaa perusterveydenhuollosta vuosittain.  Oskari Heikinheimo
 Ylen kyselyn mukaan  myös enemmistö eduskuntapuolueista kannattaa OmaTahto2020 -kansalaisaloitetta. Ainoastaan kristillisdemokraatit on ilmoittanut vastustavansa sitä.  Päivi Räsänen  on huolissaan siitä, että jos laista poistuu vaatimus kahden lääkärin päätöksestä, samalla harkintaan käytetty aika lyhentyisi.
 – Menetettäisiin mahdollisuus käydä läpi sosiaalisia ongelmia, jotka ovat johtamassa aborttiin, jos mitään perusteluja ei tarvittaisi, Räsänen sanoo  Ylen jutussa .
 “Tuli sellaisia ajatuksia, että teenkö nyt oikeasti väärin”
 Emma Syrjälä sai vastahakoiselta lääkäriltä ajan äitiys- ja perhesuunnitteluneuvolaan parin päivän päähän. Siellä vastassa oli innokas terveydenhoitaja, jolle Syrjälä teki heti selväksi, että hän haluaa abortin.
 Tapaaminen kesti siitä huolimatta puolitoista tuntia.
 Sinä aikana tuli selväksi, että terveydenhoitaja halusi lääkärin tavoin Syrjälän jatkavan raskautta.
 Hoitaja vetosi muun muassa Syrjälän kotipaikkakunnan alhaisiin syntyvyyslukuihin ja siihen, että Syrjälä ei ollut enää kovin nuori. Hoitaja innostui myös kuullessaan, että Syrjälän sisko oli raskaana.
 – Eikös se olisi ihan kiva, että olisi kuitenkin serkukset aika lähekkäin toisiaan, ikätovereita, Syrjälä muistaa hoitajan taivutelleen.
 Lopuksi hoitaja käski Syrjälän vielä viikoksi kotiin miettimään päätöstään.
 – Kyllä siinä tuli sellaisia ajatuksia, että teenkö nyt oikeasti väärin ja että pitäisikö minun vaan sitten pitää se lapsi, Syrjälä kertoo.
 Painostavan lääkärikäynnin jälkeen Emma Syrjälä kääntyi läheisten puoleen saadakseen tukea: “Onneksi oli paljon ympärillä ihmisiä, joille pystyin siitä asiasta puhumaan. Aleksi Nuotio
 Opettaessaan lääketieteen kandeja naistentautien ja synnytysopin kurssilla Oskari Heikinheimo toteaa opiskelijoille, että lääkärillä ja muilla terveydenhuollon ammattilaisilla saa totta kai olla oma eettinen vakaumus.
 Jos vakaumus ei hyväksy perhesuunnittelua, raskaudenehkäisyä tai raskaudenkeskeytystä, niin silloin on kuitenkin yksinkertaisesti parempi, että lääkäri ei kohtaa näitä potilaita lainkaan.
 – Terveydenhuollossa riittää kyllä mielekästä tekemistä kaikille. Voi sopia vaikkapa paikallisesti, että jos minä katson verenpainetta sairastavia potilaita, Heikinheimo sanoo.
 Järjestelmä kuormittaa terveydenhuoltoa
 Viikon päästä Emma Syrjälä soitti äitiys- ja perhesuunnitteluneuvolaan, kuten häntä oli pyydetty tekemään. Mieli ei ollut muuttunut, vaan hän halusi edelleen keskeyttää raskauden.
 Syrjälästä tuntui, että aiemmin ystävällisen hoitajan asenne muuttui.
 – Hän vähän niin kuin suuttui ja tokaisi vain, että kai hän sitten laittaa sen lähetteen sairaalaan.
 Nykyinen järjestelmä kuormittaa Heikinheimon mukaan tarpeettomasti terveydenhuoltoa, ja lakimuutoksen myötä vapautuvat resurssit olisi mahdollista käyttää viisaammin. Hänen mukaansa esimerkiksi kahdesta viikon sisällä tehtävästä gynekologisesta tutkimuksesta ei ole hyötyä.
 Ihan varmasti pyytäisin vastaisuudessa ainakin eri lääkäriä.  Emma Syrjälä
 – En tiedä, että onko se kenenkään etu, että ihmistä juoksutetaan luukulta toiselle. Jos me pääsisimme eroon tästä kahden lääkärin suostumisen vaatimuksesta, niin valtakunnan tasolla vapautuisi heti 9000 aikaa perusterveydenhuollosta vuosittain muiden asioiden hoitoon.
 Vaikka Emma Syrjälä sai lopulta lähetteen ja keskeytti raskauden onnistuneesti, ammattilaisten nihkeä suhtautuminen terveyskeskuksessa jäi kuitenkin kaivelemaan mieltä.
 Jos hänen tarvitsisi vielä tehdä abortti, kynnys soittaa terveyskeskukseen olisi todella suuri.
 – Päällimmäinen tunne abortista on pettymys, petyin terveydenhuoltoon. Ihan varmasti pyytäisin vastaisuudessa ainakin eri lääkäriä, Syrjälä sanoo.
 Korjattu 12.9.2021 kello 13.00: Jutussa on muutettu siinä alun perin ollut termi "perheneuvola" muotoon "äitiys- ja perhesuunnitteluneuvola".
 Katso Yle Areenassa Perjantai-dokkari Hyvä abortti.
 Lue lisää:
 23-vuotiaana Ria Muurinen teki päätöksen, johon on tyytyväinen – aborttiin suhtaudutaan edelleen säälien tai tuomiten
 20-vuotiaana abortin tehnyt Rittis Maria Ikola: "Mistä johtuu, että abortista pitää puhua siten, että se on hirveän raskasta ja vaikeaa?"
 Suomi on Pohjoismaiden outo lintu raskaudenkeskeytyksissä: vähiten abortteja, tiukin lainsäädäntö

Vastahakoinen lääkäri ei halunnut kirjoittaa 20-vuotiaalle Emma Syrjälälle lähetettä aborttiin: “Petyin terveydenhuoltoon”


Summary: Jyväskylän Videodivarin bisnes on yhtä kannattavaa kuin aiemminkin, vaikka yleisesti käsin kosketeltavien leffa- ja musiikkitallenteiden myynti vähenee. Mika Venäläinen kauppaa liikkeessään pääasiassa käytettyjä leffoja, musiikkia, pelejä ja kirjoja.

Retrohenkiset ikkunateippaukset tervehtivät tulijaa ulkona. Osta, myy, vaihda, ne kertovat. Sisällä korkeat hyllyt pursuavat elokuvia, musiikkia, videopelejä ja kirjoja. On DVD:itä, CD-levyjä, vinyylejä, jokunen VHS ja jopa muutama beta-kasetti.
 Hetkinen.
 Fyysisten tallenteidenhan piti hävitä historian havinaan. CD-levyjen kysynnän piti loppua vuosituhannen vaihteessa, kun musiikki alkoi levitä netissä mp3-muodossa. Vähän myöhemmin striimauspalveluiden piti korvata fyysiset leffatallenteet.
 Aivan niin ei käynytkään. Ei ainakaan täällä, Jyväskylän Videodivarissa. Bisnes on aikalailla yhtä kannattavaa kuin takavuosina.
 Yrittäjä  Mika Venäläinen  myi esimerkiksi viime vuonna enemmän CD-levyjä kuin ikinä aikaisemmin.
 – Enhän minä tietenkään pitäisi tätä, jos en eläisi tällä. Liike ei ole tehnyt yhtään negatiivista vuotta sitten perustamisen, yrittäjä sanoo.
 Jyväskylän Videodivari on toiminut kauppakadulla vuodesta 2006. Sitä ennen liike ehti toimia kahdessa osoitteessa kaupungin keskustassa. Simo Pitkänen / Yle
 Ei vain vanhusten juttuja
 Teiniporukka kävi vinyyliostoksilla haastattelua edeltävänä päivänä. He olivat ehkä viisitoistavuotiaita, Venäläinen arvelee.
 Porukka tiesi, mitä etsi. He tunsivat laitteet, juttelivat neuloista ja äänirasioista.
 Nuoret hakevat liikkeestä myös vanhoja videopelejä. Heitä kiinnostavat esimerkiksi 8-bittisen Nintendon pelit, jotka ovat ilmestyneet kauan ennen heidän syntymäänsä.
 – Nämä eivät ole pelkästään meidän vanhusten juttuja, vaan kiinnostavat nuorempaakin väkeä, Venäläinen sanoo.

 Videodivarsissa käy säännöllisesti ostoksilla kaikenikäisiä koululaisista yli kahdeksankymppisiin.
 – Asiakkaiden ikäjakauma on yllättävän laaja, ja hyvä niin.
 Nostalgia viehättää
 Joona Rautiainen , 27, selailee Videodivarin pelivalikoimaa. Keräilyharrastus vetää liikkeeseen yhä uudelleen ja uudelleen.
 Juuri eilen hän laskeskeli, milloin kävi liikkeessä ensimmäisen kerran. Siitä on suurin piirtein kuusi vuotta.
 Joona Rautiainen on tuttu näky Videodivarin hyllyjen välissä.  Simo Pitkänen / Yle
 Rautiainen kerää vanhoja videopelejä. Erityisesti häntä kiinnostavat PlayStation 1:n ja ensimmäisen xBoxin pelit. Niitä löytyy vain kirpputoreilta, Torista ja Videodivarin tapaisista liikkeistä.
 – Tykkään kaikesta retrosta, ja nostalgia viehättää, Rautiainen sanoo.
 Hän on viettänyt aikaa lapsena samojen pelien ääressä, joita nyt etsii. Hän muistelee niitä lämmöllä.
 – Peliteollisuus on muuttunut. Ennen pelit olivat paljon yksinkertaisempia.
 Vanhat videopelit viehättävät myös nuoria, jotka eivät ole pelanneet niitä lapsuudessaan. Simo Pitkänen / Yle
 Nyt aikuisena tutut pelit ovat uusia kokemuksia. Ne ymmärtää uudella tavalla. Vanhoista peleistä löytyy myös uusia tuttavuuksia, eikä keräilijän etsintä pääty koskaan.
 – Pelejä on tehty hirveä määrä viimeisen 20 vuoden aikana. En olisi voinut pelata kaikkia lapsena.
 Keräilijästä yrittäjäksi
 Mitä minä teen?
 Venäläinen mietti sitä kuukauden.
 Hän oli istunut opintojensa ohella illat elokuvaprojektorin hoitajana Finnkinolla. Sitten hän lähti inttiin.
 Intin jälkeen hommia ei enää löytynytkään tutusta paikasta.
 Lopulta Venäläinen päätti. Hän perusti Videodivarin kesäkuussa 1993.
 Videodivari on valoisa ja avara toisin kuin monien mielikuvat vastaavista liikkeistä. Simo Pitkänen / Yle
 Venäläinen oli keräillyt videoita ja musiikkia, joten omista kokoelmista löytyi hyvä pohja liikkeen hyllyihin. Yrittäjyyskin kiinnosti tuoretta merkonomia.
 Sittemmin Videodivarista on tullut elämäntapa.
 – Olen tehnyt tätä reilut 28 vuotta, joten en kai enää tässä iässä keksisi mitään muuta tekemistä, Venäläinen naurahtaa.
 Menneisyys ja nykyhetki
 Aluksi Videodivari tuntuu loikalta menneisyyteen. Viihde ja populaarikulttuuri elävät näillä hyllyillä edelleen käsin kosketeltavina tallenteina.
 Sitten katson tarkemmin.
 Paikka ei ole pelkästään hyppy historiaan. Menneisyys ja nykyhetki asuvat täällä sulassa sovussa. Vuoden 1987 Hellraiser ja vuoden 2018 Slenderman majailevat vierekkäin samalla kauhuleffaosastolla. Scifipuolelta löytyy niin Battlestar Galacticaa kuin Avengerseja.
 Valtaosa videodivarin hyllyistä on täynnä DVD-levyjä. Simo Pitkänen / Yle
 Vain murto-osa Videodivarin valikoimasta on esillä liikkeessä. Loput ovat varastossa.
 Laatikot täyttävät monta varastoa lattiasta kattoon. Siellä on säilössä useita kymmeniä tuhansia DVD-levyjä ja yhtä paljon CD-levyjä.
 Isossa kuvassa fyysisten levyjen myynti vähenee, mutta se ei juurikaan näy Videodivarissa. Esimerkiksi CD-levyt eivät ole Venäläisen mukaan nyt erityisemmin nosteessa, mutta silti niitä kysytään aktiivisesti divarista.
 – Meillä on pitkä historia ja monipuolinen tavararepertuaari. Siinä ovat varmasti suurimmat syyt, miksi liike menestyy. Lisäksi iso joukko ihmisiä arvostaa edelleen fyysisiä levyjä.
 Suurin syy fyysisten tallenteiden hankintaan on Venäläisen mukaan keräily. Osa arvostaa myös niiden laatua. Toiset ostavat fyysisiä tallenteita siksi, että haluavat tukea siten bändien ja elokuvantekijöiden työtä.
 Mika Venäläinen saa usein käsiinsä tuotteita, joiden hinnoittelu vaatii salapoliisintyötä. Sellaisia ovat esimerkiksi nämä figuurit. Simo Pitkänen / Yle
 Yrittäjä salapoliisina
 Asiakas toi aamulla figuureita myyntiin.
 Paljonkohan näille pitäisi laittaa hinnaksi, Venäläinen pohtii.
 Figuurit esittävät pelien sekä japanilaisen mangan ja animen hahmoja. Venäläinen tunnistaa pari peliä nimeltä, mutta ei osaa nimetä hahmoja.
 Yrittäjä tekee salapoliisintyötä. Hän selvittää hahmojen nimet ja figuurien kysynnän.
 – Se pitää tämän homman mielenkiintoisena. En joudu olemaan koko ajan tekemisissä samojen asioiden kanssa.
 Työ pitää yrittäjän ajan hermolla. Hänen täytyy tuntea populaarikulttuuri. Hänen pitää tietää, mikä on arvokasta ja mikä arvotonta.
 – Jos joku sanoo, että tietää elokuvista ja populaarikulttuurista kaiken, hän valehtelee. Tässä oppii itsekin uutta joka päivä.
 22-pistepirkon vinyylijulkaisu on yksi liikkeen arvokkaista tuotteista. Siksi Venäläinen säilyttää sitä tavallisesti kassan takana. Simo Pitkänen / Yle
 Joidenkin tallenteiden hinnat saattavat kohota nelinumeroisiin summiin. Ne ovat keräilyharvinaisuuksia. Sellainen on esimerkiksi Beatlesin Valkoinen vinyylialbumi originellipainoksena.
 Toiset taas ovat täysin arvottomia. Niitä tarjotaan päivittäin. Sellaisia tallenteita saattaa löytyä varastosta kaksi, kolme tai jopa 60 kappaletta. Esimerkiksi FinnHits-vinyylikokoelmat joutavat sen takia yleensä suoraan roskiin.
 Venäläinen pitää valikoimassa myös punaista lankaa. Siksi esimerkiksi kirjallisuus rajoittuu kauhuun, fantasiaan sekä elokuva- ja musiikkiaiheisiin teoksiin.
 – Siihen on syynsä, miksi minulla ei ole täällä esimerkiksi Aarikan maljakoita, vaikka niistäkin osa on vanhoja esineitä. Ne eivät mene liikkeen punaiseen lankaan, eikä minulla ole mitään tietotaitoa niistä.

Mika Venäläinen myi viime vuonna enemmän CD:itä kuin ikinä, vaikka striimauksen piti tappaa divarit – koululaisetkin etsivät vanhoja pelejä ja musiikkia


Summary: Arkielämässä lähelle tuleva rikos kammottaa. Ja rikoksentekijä tuntuu sitä luotaantyöntävämmältä, mitä enemmän hänellä on samoja luonteenpiirteitä kanssasi. Fiktiossa sama yhtälö tuottaa yllättäen päinvastaisen lopputuleman.

On helppo samastua myönteiseen henkilöhahmoon ja tuntemuksiin.  Amerikkalaistutkimuksen  mukaan samastumme fiktiossa myös pahiksiin, ja nimenomaan sellaisiin, joilla koemme olevan samoja luonteenpiirteitä kuin itsellämme.
 Elokuvassa tai tv-sarjassa samastumista ohjaavat käsikirjoittaja, ohjaaja ja loppuvaiheessa leikkaaja sekä tietenkin näyttelijä, joka roolin tekee. Fiktiorooli syntyy kaikkien edellämainittujen ryhmätyönä, ja lisäksi sen tekemistä tukevat esimerkiksi kuvaaja ja pukusuunnittelija. Yleisön silmissä pahiksen rooli kuitenkin henkilöityy juuri näyttelijään.
 Näyttelijälle roolityön tekee mielekkääksi hyvin kirjoitettu roolihahmo, jossa on syvyyttä ja sisäisiä ristiriitoja. Näyttelijä  Sampo Sarkola  tuumaa, että usein pahisroolit ovat hyvin kirjoitettuja siksi, että kirjailija tai käsikirjoittaja välittää niistä ja on siksi kirjoittanut ne moniulotteisiksi ja kokonaisiksi ihmisiksi.
 Pahiksessa pitää olla myös jotain hyvää, koska kukaan ei ole paha siksi, että on pelkästään paha. Ihmisen vajavaisuuden ja heikkouden esiintuominen innostaa Sarkolaa näyttelijänä.
 – Ihmisten kannattaa tutkia pimeitä puoliaan ihan oman mielenterveyden kannalta. Meissä kaikissa on haavoja, ja jos on sinut omien haavojensa kanssa, niin omat pimeät puolet ovat paremmin hallittavissa.
 Sarkolan rooli  Harjunpää ja pahan pappi  -elokuvassa on sarjamurhaaja, joka puhdistaa kaupunkia kaikista alhaisina pitämistään pahantekijöistä ja tekee sen tietenkin rikollisin keinoin, esimerkiksi työntämällä lastaan alistavan ja pahoinpitelevän miehen metrojunan alle.
 – On kiinnostavaa näytellä hahmoa, joka pyrkii hyvään, mutta toteuttaessaan sitä tekee koko ajan pahaa.
 Näyttelijä Sampo Sarkola nauttii pahisroolien näyttelemisestä, koska parhaisiin niistä on kirjoitettu ristiriitoja ja se tekee hahmoista mielenkiintoisia.  Thomas Hagström / Yle
 Sorjonen-sarjassa  Sampo Sarkola taas näyttelee Lasse Maasaloa, pahista, joka on on ulkomuodoltaan kuin kuka tahansa naapurinmies. Maasalossa ei ole mitään silmiinpistävää, ja luonteeltaan tämä on hyvin tarkka ja järjestelmällinen.
 – Lasse Maasalo hakee koko ajan keskusteluyhteyttä rikospoliisi Kari Sorjosen kanssa, koska hän pitää Sorjosta itselleen hyvänä vastuksena. Lasse kaipaa kanssakäymistä, mikä on hyvin inhimillistä.
 Pahiksen inhimilliset puolet ovat toki kirjoitettu jo käsikirjoitukseen ennen kuin näyttelijä ottaa roolin haltuunsa, mutta se, miten näyttelijä roolin tekee on näyttelijästä itsestään kiinni. Inhimillisten piirteiden tuominen pahikseen häkellyttää katsojaa. Hyvän ja pahan ristiriita samassa hahmossa kiehtoo.
 – Pitää ymmärtää ja hyväksyä myös se, että jos minut on valittu johonkin rooliin, niin minussa on nähty jotain jo valmiiksi. Sitä vastaan ei pidä taistella.
 Samankaltaisuus pahiksen kanssa sekä kiehtoo että aiheuttaa torjuntareaktion
 Fiktion olemukseen kuuluu, että samastumme johonkin henkilöhahmoon. Yleisin tapa on se, että katsoja tunnistaa hahmossa jotain itsestään, esimerkiksi jonkin luonteenpiirteen ja hahmosta tulee sitä kautta ikään kuin sukulaissielu.
 Samastuminen voi tapahtua myös niin, että katsoja tunnistaa tilanteen, johon hahmo on joutunut ja pohtii, toimisiko vastaavassa tilanteessa samoin – tai mahdollisesti haluaisi toimia samoin, jos rohkeus vain riittäisi. Fiktiossa katsoja voi samastua yhtä lailla hyvää kuin pahaa tekevään hahmoon.
 Sampo Sarkolan hahmo on jälleen kerran ahdistanut Ville Virtasen näyttelemän Sorjosen tiukkaan paikkaan.  Fisher King
 Lasse Maasalon kaltainen pahis kiehtoo tutkijoiden mukaan katsojia, jotka arvostavat älykkyyttä, mikä roolihahmossa ilmenee juonien monimutkaisuutena ja siinä, että Maasaloa on hyvin vaikea saada kiinni.
 Myös Harry Potterin Lordi Voldemort vetoaa katsojiin, jotka ovat älykkäitä ja kunnianhimoisia. Vastaavasti henkilöt, joissa itsessään on kieroutta tai kaoottisuutta, viehtyvät esimerkiksi Batman-elokuvien Jokeri-hahmosta.
 Reaalimaailmassa samastuminen toimii toisin. Ihmisellä on perustarve nähdä itsensä hyvässä valossa. Tästä syystä välttelemme tai sivuutamme tilanteita, jotka voisivat tuoda esiin pimeitä puoliamme ja siten uhata minäkuvaamme.
 Yksi minuutta uhkaava tekijä voi olla vaikka tuttava, jolla on samoja piirteitä kuin itsellämme esimerkiksi luonteessa, käytöksessä tai elämänarvoissa, mutta jossa on myös selkeitä kielteisiä puolia. On esimerkiksi selvinnyt, että hän tietyissä tilanteissa käyttäytyy moraalittomasti. Tämä voi johtaa siihen, että alamme vältellä kyseistä henkilöä.
 Toisaalta koemme samankaltaisuutta hänen kanssaan, mutta toisaalta henkilön moraalittomuus heijastaa varjon myös omaan minäkuvaamme. Jos kyseinen tuttavamme on moraaliton, niin olenko itsekin sitä jollain tavalla, jos tarpeeksi raaputetaan pintaa?
 Todellisuudessa siis voi syntyä torjuntareaktio moraalitonta ihmistä kohtaan. Mutta tilanne on toinen elokuvateatterin tai kotisohvan turvallisuudessa. Kuvitteellinen tarina on eräänlainen  turvasatama . Primitiivinen kauhistuminen kääntyy kiehtovuudeksi.
 Elokuva- ja televisiotieteen professori Henry Bacon tietää jo omasta katsomiskokemuksista lähtien, että katsoja samastuu niin hyviksiin kuin pahiksiin.  Thomas Hagström / Yle
 Nautimme katsella huonosti käyttäytyvää pahista ja mietimme, mitä yhteistä meillä on hänen kanssaan. Katsoja voi nojatuolissaan pohtia, että olisiko myös minussa itsessäni jokin impulssi, joka tietyssä tilanteessa voisi purkautua esille ja johtaa elokuvassa nähtyyn hyvinkin kauhistuttavaan käyttäytymiseen.
 Joel Schumacherin  elokuvassa  Rankka päivä  keskiluokkaisella valkoisella miehellä alkaa kaikki mennä pieleen, ja henkilöhahmo ajautuu primitiivisen raivon tilaan. Elokuva- ja televisiotieteen professori  Henry Bacon  tunnistaa itsekin  Michael Douglasin  roolihahmossa samankaltaisia kielteisiä tunteita, joita tavallaan pelkää. Kielteiset tunteet eivät useimmiten pääse esiin arkisessa käyttäytymisessä, mutta ne ovat ihmisen sisällä yhtenä käyttäytymismahdollisuutena.
 – Että jostain syystä menettää kontrollin ja alkaa käyttäytyä niin, että pikkulapsen raivarityyppinen käyttäytyminen nousisi pintaan. Tämä on tavattoman kiehtovaa ja juuri kiehtovuus on ehkä se, mikä selittää sitä, miksi me nautimme katsoessamme tällaista henkilöä elokuvassa. Siinä on jotain, mitä emme halua tunnistaa itsessämme, mutta jonka tunnistamme silti, Henry Bacon sanoo.
 Pahiksen salainen ase: erotiikka
 Yksi tapa luoda ristiriitaa on tuoda pahikseen eroottista latausta ja vietellä katsoja. Keinot ovat näyttelijän työn kannalta teknisiä, esimerkiksi silmien ja katseiden käyttö ja hengitys. Jos hahmo tiedetään jo ennalta väkivaltaiseksi ja pelottavaksi, ilmaisuun voi tuoda pehmeyttä.. Ilmaisun äärilaidat muuttuvat helposti koomisiksi. Kun uhri on jo valmiiksi peloissaan, pahiksen ei kannata rähjätä.
 Sampo Sarkola kaivaa näyttelijän työkalupakista sopivan tilaisuuden tullen ilmaisua, joka on kohtauksen sisällön kanssa ilmeisessä ristiriidassa, koska sillä voi saada katsojan istuimensa reunalle.  Thomas Hagström / Yle
 – Eroottinen lataus synnyttää valtavan jännityksen. Siinä on puoleensavetävyyttä, mutta samalla se on vastenmielinen, koska mielikuvat lähtevät laukalle – katsojalla ja ehkä myös uhrilla. Mitä pienempi hitsiliekki, sitä kuumempi se on.
 Sarkola etsii käsikirjoituksen perusteella roolihahmoistaan myös arkkityyppejä. Sellaisen löytäminen helpottaa näyttelijäntyötä. Jos tappaja on äärimmäisen huoliteltu mutta väkivaltainen, kuten Harjunpää ja pahan pappi -elokuvan hahmo, hahmoon voi tuoda vivahteen eroottista nautintoa. Vastaavasti laitapuolen kulkijaan voi lisätä renttutyyppistä eroottista alkuvoimaa.
 – Kun otan pahisroolin tehtäväkseni, yritän aina löytää hahmosta sellaisia puolia, mistä pidän. Minun täytyy puolustaa roolihahmoa. Jos en pysty puolustamaan sitä, niin ei katsojakaan pysty ottamaan sitä vastaan.
 Paha ja vielä pahempi pahis
 Jonathan Demmen  elokuvassa  Uhrilampaat   Anthony Hopkinsin  roolihahmo Hannibal Lecter on sarjamurhaaja ja kannibaali. Silti katsojia kiehtoo kyseinen hahmo. Tämä johtuu esimerkiksi siitä, että elokuvassa Hannibalin hahmo vertautuu toiseen sarjamurhaajaan, josta elokuvassa on tehty Hannibalia vastenmielisempi.
 Anthony Hopkinsin Hannibal Lecter -hahmo Uhrilampaat-elokuvasta (1991) sekä kauhistuttaa että kiehtoo katsojia.  ©Orion Pictures Corp/Courtesy Everett Collection/All Over Press
 Hannibalille on lisäksi annettu inhimillisiä piirteitä. Isossa osassa on hänen arkkityyppinen mentorin roolinsa. Hän auttaa elokuvan päähenkilöä, nuorta naispoliisia ottamaan kiinni edellä mainitun toisen sarjamurhaajan. Pientä inhimillisyyden pilkahdusta osoittaa esimerkiksi puhdas pyyhe, jota Hannibal tarjoaa päähenkilölle, kun tämä saapuu sateen uittamana tapaamaan häntä vankilaan.
 – Jos on paha hahmo ja hirveän paljon pahempi hahmo, niin ensin mainittu paha ei vaikutakaan enää niin pahalta, pohtii Henry Bacon.
 Fiktio tarjoaa meille kokemuksen kokea kiehtovina asioita, jotka eivät ole totta katsojan omassa elämässä. Oikeastaan vain henkilö, joka itse ei ole tehnyt murhaa, voi kokea kiehtovana murhaajan matkan seuraamisen, kirjoittaa amerikkalaistutkija  Wendy Lesser  analyysissään  Patricia Highsmithin  luomasta Tom Ripley -hahmosta. Tiedämme, että emme ole tehneet murhaa, mutta voimme fiktion kautta projisoida itsemme murhaajan asemaan.
 Anthony Perkinsin roolihahmo Norman Bates on populaarikulttuurin klassikko, joka on vaikuttanut lukemattomiin Psykon (1960) jälkeen julkaistuihin kauhuelementtejä sisältäviin elokuviin. Yle kuvapalvelu. Athony Perkins elokuvassa Psyko.
 Tarinan edetessä samastumisen kohteet voivat myös vaihdella. Katsoja tai lukija voi asettua uhrin asemaan, olla sivustakatsoja tai samastua pahiksen hahmoon – erityisesti, jos tämä on ns. altruistinen kostaja, vigilantemainen hahmo, joka korjaa tarinassa tapahtuneen vääryyden, vaikka sitten rikollisin keinoin.
 Pahikseen samastuminen paljastaa moraalisen haurautemme
 Alfred Hitchcockin  elokuvassa  Psyko  seurataan aluksi naista, joka on varastanut työnantajaltaan suuren rahasumman. Pakomatkalla nainen murhataan ja todennäköisen murhaajan poika Norman Bates aikoo hävittää ruumiin upottamalla tämän autossa suohon.
 Kyseisessä kohtauksessa katsoja manipuloidaan samastumaan tai ainakin siirtymään Norman Batesin puolelle. Normanin kasvoilla häivähtää jännittynyt huolestuneisuus, kun auton uppoaminen pysähtyy hetkeksi. Kun uppoaminen jatkuu, katsoja helpottuu Normanin kanssa ja samastumisen kohde on vaihtunut. Katsoja toivoo, että Norman ei jää kiinni.
 – Olemme moraalisesti hauraita, ja ehkä meiltä usein puuttuu myös moraalista rohkeutta. Sotatila on yksi todellisen maailman esimerkki tästä. Aluksi tilanne saattaa näyttää moraalisesti selvärajaiselta, mutta hyvin pian ollaan siinä, että molemmat osapuolet syyllistyvät täysin sietämättömiin tekoihin ja tilanteen moraalinen puhtaus on menetetty, sanoo Henry Bacon.
 Sodan päätyttyä on tyypillistä, että voittajapuolen moraalittomista teoista vaietaan ja hävinneen osapuolen pahuus painottuu historiankirjoituksessa.
 Natsien propagandalla oli tehokkaat keinot vetää kansalaiset yhteiseen hurmokseen. Elokuva- ja muu kuvallinen ilmaisu oli yksi niistä.  Allgemeiner Deutscher Nachrichtendienst/Wikimedia Commons
 – Itse kukin voi miettiä sitä miten minä käyttäytyisin – ajattele vaikka Saksaa natsikaudella. Kuinka paljon myötäjuoksijoita tarvittiin, että kaikki kauheudet, mitä siellä tapahtui, olivat mahdollisia, pohtii Henry Bacon.
 Kun katsoja on fiktiossa pahiksen puolella, niin onko hän mukanajuoksija pahuuden kanssa? Elokuvaohjaaja  Michael Haneke  yrittää joissain elokuvissaan saada katsojan kiinni siitä, että tämä toivoo jotakin pahaa tapahtuvaksi. Esimerkiksi elokuvassa  Funny Games  on kohtaus, jossa psykopaattiselta tuntuva pahis katsoo suoraan kameraan ja toteaa, että tätähän te haluatte.
 Katso tästä, miten näyttelijä Sampo Sarkola valmistautuu pahiksen rooleihin:

Pimeä puoli houkuttaa fiktiossa, vaikka arkielämässä lähelle tuleva rikos tuntuu kammottavalta – pahiksessa kiehtoo samankaltaisuus


Summary: Eduskunnan ulkoasiainvaliokunnan puheenjohtajan Mika Niikon (ps.) mukaan valiokunnan on määrä käydä tarkemmin läpi Afganistanin operaatiota lähiaikoina.

Afganistanin evakuointioperaatiota koskeva jälkipyykki jatkuu kiivaana.  Ylen haastattelemat tutkijat arvostelevat Suomen linjaa Afganistan-evakuoinneissa.
 Yle tavoitti eduskunnan ulkoasiainvaliokunnan puheenjohtajan  Mika Niikon  myöhään lauantaina illalla. Hän kertoo hämmästelevänsä, oliko Suomi tosiaan ainoa, joka ei kyennyt tarjoamaan suojaa kaikille lähetystöään turvanneille.
 – Valiokunnan on määrä käydä tarkemmin läpi Afganistanin operaatiota lähiaikoina, Niikko sanoo.
 Suomen ulkopoliittisen instituutin tutkija  Charly Salonius-Pasternak  sekä Ruotsin maanpuolustuskorkeakoulun tutkija  Ilmari Käihkö  pitävät Suomen toimia riittämättöminä. Hallituksen evakuointipäätöksiä moititaan hitaiksi ja mielivaltaisiksi.
 Afganistaniin jäi vielä ihmisiä, jotka ovat palvelleet Suomea tai joilla on sidoksia Suomeen.
 Tutkijoiden mukaan Suomi toi kansainvälisessä vertailussa suppeasti evakuoitavia Suomeen. Monet maat toivat kaikki vartijat ja tulkit sekä kehityshankkeiden työntekijöitä.
 Ulkoasiainvaliokunnan puheenjohtajan Mika Niikon mukaan valiokunnan jäsenten yhteinen tahtotila oli alun perin se, että saatetaan turvaan ne henkilöt, jotka ovat vuosia työskennelleet turvatakseen Suomen lähetystöä ja ovat näin vaarassa Talibanin kostolle.
 – Valiokunnalle kerrottiin, että aikataulusyistä kentältä evakuoitavien listaa on rajattava, Niikko toteaa.
 Niikon mukaan valiokunnan on siis määrä käydä tarkemmin läpi Afganistanin operaatiota lähiaikoina. Niikko toivoo, että valiokunnan saamassa selvityksessä ilmenee mahdollisimman tarkasti, miten ja miksi kaikki meni niin kuin meni.
 – Evakuointien valmistelua ja toteuttamista vaikeutti omalta osaltaan Suomessa se, että lainsäädäntö oli jäykkä, eikä valmiita toimintamallejakaan tällaiseen tilanteeseen löytynyt, Niikko sanoo.
 Niikon mukaan monilla muilla mailla oli tässä suhteessa helpompaa.
 Niikko toteaa, että tilanne Afganistanissa kehittyi todella huonoksi lopulta varsin nopeasti.
 Ministerit puolustavat evakuointipäätöksiä
 Tutkijat pitävät Suomen hallituksen rajauksia pelastettavista mielivaltaisina: Esimerkiksi sitä, että vuoden 2016 jälkeen työsuhteessa olleet evakuoitiin, mutta ennen vuotta 2016 olleita ei.
 Suomeen saatiin evakuointioperaation mukana parissa viikossa nelisensataa ihmistä. Viitisenkymmentä oli Suomea palvelleita afganistanilaisia, muun muassa lähetystön työntekijöitä sekä turvamiehiä perheineen.
 Ylen TV1:n Ykkösaamussa vieraillut puolustusministeri  Antti Kaikkonen  (kesk.) pitää evakuointioperaatiota olosuhteisiin nähden onnistuneena.
 – Johonkin piti raja vetää ja tuo reilu neljäsataa oli se, mitä arvioitiin, että ehkä tuossa aikaikkunassa pystyttäisiin evakuoimaan, ja siinä onnistuttiinkin, Kaikkonen sanoo.
 Myös vihreiden puheenjohtajaksi jatkokaudelle lauantaina valittu sisäministeri  Maria Ohisalo  puolustaa yhä hallituksen evakuointipäätöksiä.
 – Siellä on tehty hyvin paljon töitä sen eteen, että esimerkiksi vartiointiliikkeissä työskennelleet henkilöt perheineen ovat päässeet porttien läpi ja koneeseen asti, Ohisalo arvioi.
 Tutkijoiden mukaan esimerkiksi naapurimaassa Ruotsissa ja monissa muissakin maissa avuntarpeeseen oli herätty jo vuosia sitten toisin kuin Suomessa.
 Tutkijat kyseenalaistavat esimerkiksi sen, että Suomi ei evakuoinut ISAF-rauhanturvaoperaatiossa auttaneita tulkkeja. Kaikkonen myönsi, ettei tilanne ole ongelmaton.
 – Jäi sinne edelleen ihmisiä, joilla on siteitä Suomeen ja Suomen kansalaisiakin on siellä, ja ulkoministeriö pyrkii näitä omilla toimillaan auttamaan, Kaikkonen kertoo.
 Tutkijoiden mukaan Suomi pani pyörät pyörimään vasta, kun uhka oli silmien edessä.
 – Kyllä tässä varmasti on monillakin tahoilla paljon opittavaa, Niikko sanoo.
 Lue lisää:
 Toimiko Suomi liian myöhään Afganistanin evakuointioperaatiossa? Siinä voi varmaan harjoittaa jälkiviisautta, sanoo puolustusministeri Antti Kaikkonen
 Hallituksen päätös oli karvas pettymys afganistanilaiselle tulkille, jolle ei heru oleskelulupaa: "Itken ja olen sanaton"
 ”Menetin toivoni” – Yle tapasi Islamabadissa Suomen Kabulin-suurlähetystön vartijan, jonka onnistui paeta Pakistaniin
 Tehtävä suoritettu? Länsimaat poistuivat Afganistanista 20 vuoden jälkeen – lue miksi, miten ja mitä siitä seuraa
 Puolustusvoimat ja ulkoministeriö välittivät tunteikkaita kuvia Afganistanista, mitä niistä pitäisi ajatella? “Kuvat ovat järjettömän vahvoja välineitä”

Ulkoasiainvaliokunnan Mika Niikko yllättyi Afganistan-evakuoinneista: Oliko Suomi ainoa, joka ei kyennyt tarjoamaan turvaa lähetystöään suojanneille?


Summary: Terveydenhoidon monikanavarahoituksen yksinkertaistamista valmistelleet virkamiesselvitykset saivat kriittisen vastaanoton. Yksityisten palveluiden Kela-korvausten lopettamisen pelätään lisäävän epätasa-arvoa ja ruuhkauttavan julkisen terveydenhoidon.

Mitä tapahtuisi, jos käynnistä yksityisellä lääkärillä, näöntarkastuksessa, gynekologilla, kuntoutuksessa, matkoista terveydenhoitoon tai lääkkeistä ei enää saisikaan Kela-korvausta?
 Neljä virkamiestyöryhmää on selvittänyt, voisiko terveydenhoidon rahoitusta yksinkertaistaa poistamalla Kela-korvaukset. Selvityksistä käytiin kesän lopulla  lausuntokierros , jonka perusteella se ei ole helppoa.
 Muutoksen seuraukset saavat varovaiseksi
 Lääkekorvaukset ovat rahallisesti suurimmat, noin 1,6 miljardia euroa vuodessa. Lausuntojen yleinen tahtotila näyttää olevan, että nykyjärjestelmä olisi hyvä säilyttää. Mahdolliset uudistukset voisivat tietää mittavia tietojärjestelmäuudistuksia. Tosin systeemi on jo nyt sekava, ja erilaisten maksukattojen selkeyttämistä toivotaan.
 Matkakorvauksissa moni pitää nykyjärjestelmää toimivana, joskin siihenkin toivotaan selkeyttä ja myös maksukattojen yhdistelyä. Matkakorvauksia maksettiin vuonna 2020 taksikyydeistä noin 170 miljoonaa euroa.
 Vaativassa kuntoutuksessa useat tahot haluavat säilyttää nykymenettelyn. Muutoksen edessä ollaan huolissaan kuntoutujien oikeusturvasta, alueellisesta tasa-arvosta ja rahojen valumisesta muualle kuin kuntoutukseen.
 Jos lääkärikäyntien korvaukset lakkautettaisiin, hyvinvointialueiden rahoitus kasvaisi noin 95 miljoonalla.
 Useimpien lausuntojen mukaan uudistus kuitenkin lisäisi epätasa-arvoa osuessaan pienituloisimpiin. Julkisen puolen jonot pitenesivät eikä se kykenisi korvaamaan nykyjärjestelmää, ja hoitovelka kasvaisi.
 Muutama lausuja olisi kyllä valmis heittämään Kela-korvaukset romukoppaan, mutta ei ihan suoralta kädeltä.
 Julkinen raha julkisiin palveluihin
 Soteuudistuksen yhteydessä halutaan selkeyttää Suomen terveydenhoidon rahoitusta. Monikanavarahoituksen purkaminen oli jo  Juha Sipilän  (kesk.) hallituksen sote-suunnitelmissa. Nyt se on kirjattu  Sanna Marinin  (sd.) hallituksen  hallitusohjelmaan .
 Terveyspalveluja tarjoavat julkiset ja yksityiset toimijat, ja rahoitus tulee monesta tuutista: valtiolta, kunnilta, kotitalouksilta, työnantajilta ja yksityisiltä vakuutusyhtiöiltä. Yksityisiä palveluja tuetaan Kelan kautta julkisista varoista.
 Ajatuksena on vahvistaa tulevia hyvinvointialueita ja suunnata julkista rahaa julkiseen hoitoon. Tämän takia rahoitusmallin purkutalkoiden osana pohditaan nyt Kela-korvausten osaa.
 Seuraavaksi asiaa valmistelemaan asetetaan parlamentaarinen työryhmä. Valmista pitäisi tulla jo syksyn kuluessa.
 Vastustajien mukaan hoitovelka kasvaa ja eriarvoisuus lisääntyy
 Yksityistä sairaanhoitoa koskevissa lausunnoissa ollaan huolissaan yleisesti siitä, lisääkö tuen poistaminen eriarvoisuutta. Arvellaan, että julkinen puoli ei pysty vastaamaan kaikkiin tarpeisiin, ja korvauksen poistaminen veisi pienituloisilta entisestään mahdollisuuden käyttää yksityisiä palveluja.
 Suomen Ammattiliittojen Keskusjärjestö SAK ja Lääkäripalveluyritykset ry tuovat esiin myös sen, että yksityisten terveysvakuutusten ottaminen lisääntyisi. Eriarvoisuutta syntyisi siitä, ettei kaikille vakuutuksen ottaminen tai saaminen ole mahdollista.
 Elinkeinoelämän keskusliitto EK pitää virkamiesselvitystä puutteellisena ja asenteellisena. EK:n mukaan selvityksen tarkoituksena näyttää olleen tuottaa argumentteja vain Kela-korvausten poistamisen tueksi.
 Yksityinen terveysalan toimija Mehiläinen on samoilla linjoilla.
 – Valmisteluryhmälle ei annettu selvitettäväksi nykytilan säilyttämistä tai vaihtoehtoa, jossa Kela-korvauksia olisi kasvatettu tai allokoitu uudelleen. Leikkaus Kela-korvauksista kohdistuisi erityisesti naisiin, lapsiperheisiin ja ikääntyneisiin.
 Yksityistä sosiaali- ja terveysalaa edustava Hyvinvointiala HALI ry ihmettelee myös, miksi harkitaan vain korvausten poistamista eikä niiden mahdollista kasvattamista.
 Terveystalon mukaan Kela-tukia leikkaamalla julkisia menoja vain lisätään, ja kärsijöinä ovat pienituloiset.
 – Hoitovelka on suurempi kuin koskaan, ja tällä esityksellä sitä kasvatetaan edelleen. Julkisen talouden tila heikkenee, mutta tästä huolimatta julkisia menoja halutaan lisätä kela-korvaukset poistamalla. Kela-korvauksen aiempien laskemisten vaikutukset kohdistuivat pienituloisiin – niin käy nytkin, Terveystalo lausuu
 Lääkäriliitto esittää huolensa siitä, pystyvätkö hyvinvointialueet vastaamaan julkisten palveluiden lisäkysyntään. Huolenaiheina ovat erityisesti erikoisalat, kuten psykiatria, silmätaudit ja naistentaudit.
 Puolestapuhujillakin on epäilyjä uudistuksen toteutuksesta
 Rahavirtojen uudelleenjärjestelylle on myös ymmärtäjiä – tosin pienin varauksin.
 Helsingin ja Uudenmaan sairaanhoitopiirin HUSin mukaan selkeintä olisi lakkauttaa yksityisten palvelujen julkinen rahoitus kokonaan. Se pitäisi kuitenkin toteuttaa laajemman uudistuksen yhteydessä, jossa olisi pohdittu kaiken rahoituksen yhdistämistä.
 Terveyden ja hyvinvoinnin laitos THL kannattaa hanketta. Sen mukaan systeemi selkiytyisi, ja hyvinvointialueiden mahdollisuudet järjestää terveydenhuollon palvelut paranisivat – tietyin ehdoin.
 – Uudistuksen yhteydessä on kuitenkin varmistettava, että asukkaat saavat kaikki tarvitsemansa terveyspalvelut julkisesta terveydenhuollosta. Tällä hetkellä julkisella sektorilla on työvoimapulaa monista eri ammattihenkilöistä, THL muistuttaa.
 Suomen sosiaali ja terveys ry SOSTE haluaa luopua Kela-korvauksista ja siirtää rahat hyvinvointialueiden käyttöön. SOSTE näkee nykyrahoituksessa poliittisia päämääriä.
 – Niin kauan, kun julkisen terveydenhuollon resursointi on riittämätöntä eikä kansalaisilla ole tosiasiallista pääsyä heille kuuluviin julkisiin palveluihin, yksityisen terveydenhuollon tukeminen on käytännössä keino hankkia parempiosaisten kansalaisten poliittista tukea terveyspalvelujen liian niukalle resursoinnille, SOSTE kirjaa.
 Väärä ajankohta
 Useat tahot ovat huolissaan myös aikataulusta. Sote-uudistuksen käytäntöön viemisen aikana ei haluttaisi enää toista suurta muutosta.
 Kuntaliiton lausunnon mukaan uudistuksen ajankohta on väärä.
 – Resurssit eivät riitä suurten rahoitusjärjestelmämuutosten toimeenpanoon samanaikaisesti sosiaali- ja terveydenhuollon rakenneuudistuksen toimeenpanon kanssa..
 – Osa lääketieteen erikoisaloista on sellaisia, joiden perustason kaikkia palveluita ei ole nykyisellään saatavissa julkisen järjestäjän tuottamana. Tämä koskee erityisesti silmälääkärin ja gynekologin palveluita. Mikäli nykyisin näihin palveluihin kohdennettu Kela-korvaus siirrettäisiin hyvinvointialueen yleiskatteelliseen rahoitukseen, tällä summalla ei pystyttäisi vastaamaan palveluiden kysynnän aiheuttamaan palvelutarpeen kasvuun. Näiden palveluiden toteuttaminen hyvinvointialueiden omana toimintana edellyttäisi huomattavaa uusien virkojen perustamista näille erikoisaloille, Kuntaliitto perustelee.
 Myös Helsingin kaupungin lausunnossa kiinnitetään huomiota aikatauluun.
 – Helsingin kaupunki on useasti esittänyt huolensa uudistuksen liian tiukasta aikataulusta, joten samassa yhteydessä ei ole perusteltua toteuttaa muita mittavia rakenteellisia tai rahoituksellisia uudistuksia. Helsingin kaupunki korostaa priorisoinnin tärkeyttä, jotta sote-uudistuksen rakenteet ja toiminnat saadaan toteutettua, kaupunki lausuu.
 Kansaneläkelaitos on samoin huolissaan suurten uudistusten päällekkäisyydestä.
 – Yksityisen terveydenhuollon korvausjärjestelmää ei tulisi tässä vaiheessa lakkauttaa, koska vielä ei ole käsitystä siitä, mitä terveyspalveluja hyvinvointialueet pystyvät jatkossa tuottamaan hoitotakuun puitteissa asiakkaille, laitos lausuu.
 Lue myös:
 Tarvitseeko yksityislääkärillä kävijä Kela-korvausta? Julkista rahaa halutaan ohjata hyvinvointialueille ja pois yksityisten palveluista

Kela-korvauksista ei haluta luopua, koska se voisi sekoittaa koko terveydenhoitojärjestelmän – rahoituksen purkaminen osuisi pienituloisiin


Summary: Pakettikuljetusten lisääntyminen on vaikuttanut Postin uusiin jakeluautohankintoihin. Kirjepostin jakaminen pakettiauton ikkunasta osoittautui kuitenkin niin hankalaksi, että Liperissä jo kymmenet asukkaat ovat saaneet kehotuksen korottaa postilaatikoita.

Asukkaiden on täytynyt nostaa postilaatikoitaan korkeammalle Liperissä Postin uusien autojen vuoksi. Kyse on pakettiautoista, joita Posti on hankkinut lisääntyneen pakettien kuljetuksen takia.
 Jakelureitistön asukkaat saivat elokuussa kehotuksen vaihtaa laatikkojen telineet tavanomaista korkeammalle niin, että laatikon yläreunaan on maasta 120 senttimetriä.
 Joensuun seudun kuntien jakelusta vastaava palvelupäällikkö  Kari Kareinen  kertoo syyksi sen, että postinjakaja on joutunut kurkottelemaan aiempaa suuremmasta autosta yltääkseen laatikkoon.
 – Siinä on useamman kymmenen sentin korkeusero, Kareinen perustelee korotustarvetta.
 Postin nettisivuilla on pystytysohje , jonka mukaan laatikon täyttöaukon suosituskorkeus maasta on 100 senttimetriä.
 Postista kerrotaan, että eri jakelureiteille harkitaan paikallisesti sopiva kuljetuskalusto. Tiedossa ei ole, että postilaatikoiden korotuspyyntöjä olisi lähiaikoina tulossa laajemmin.
 Yleistrendi kuitenkin on, että kotiinkuljetusten suosio kasvaa. Se voi tarkoittaa pakettiautojen lisäämistä uusille jakelureiteille tulevaisuudessa.
 Kehotus päivätty kesäkuulle, jakaja toi laatikkoon elokuussa
 Liperissä Postin asiakkaat saivat korjauskehotuksen postilaatikoihinsa elokuun toisella viikolla ja laatikoiden piti olla korjattuina uuteen korkeuteen seuraavalla viikolla. Tiedote oli kuitenkin päivätty jo juhannusviikolle, 22. kesäkuuta.
 Postinkulun hitaus Postin omassa asiassa huvitti kehotuksen saaneita maaseudun asukkaita. Palvelupäällikön mukaan syynä on kesä.
 – Kesälomien takia on saatettu käyttää yleistä lomaketta, jossa on ollut vanha päiväys. Kyllä näissä yleensä on useampia viikkoja reagointiaikaa, ettei viikon sisällä tarvitse muutoksia tehdä, Kareinen vakuuttaa.
 Yksin asuville vanhuksille tien reunaan kaivetun postilaatikon jalan vaihto voi olla hankala asia ilman kiirettäkin.
 – Kannattaa turvautua lähipiirin apuun tai naapuriapuun tai viime kädessä jopa postiin. Katsotaan, pystytäänkö avustamaan sitten asiassa, palvelupäällikkö kehottaa.
 Erilaisen vastauksen sai muuan asukas postinjakajalta, jonka postia ei ole pakko jakaa laatikkoon, jos sitä ei koroteta vaadittuun korkeuteen.
 Uudet autot eivät vielä ilmastotavoitteiden mukaisia
 Posti uusii jakelukalustoa ympäri maan sitä mukaa, kun tietyt kilometrimäärät täyttyvät.
 – Ei näitä laatikoita jatkuvasti muutella, autojen kokoluokka tulee olemaan isompi jatkossakin. Tämä on suuntaus, kun reitit pitenevät ja enemmän talouksia ajetaan samalla autolla, palvelupäällikkö Kareinen arvelee.
 Posti julkisti uudet ilmastotavoitteensa  elokuussa. Uusi tavoite on, että Postin tiekuljetukset ovat sataprosenttisesti fossiilivapaita vuoteen 2030 mennessä. Pohjois-Karjalassa Postin uudet jakeluautot eivät kuitenkaan ole sähköautoja, vaan tavanomaisia pakettiautoja.
 Kaupunkien keskustoissa Postilla onkin käytössään esimerkiksi sähköskoottereita ja muita sähköavusteisia kulkuneuvoja. Ne eivät kuitenkaan kaikille reiteille sovellu.

Postin uusi ongelma: työntekijät eivät yltäneet jakamaan postia uusista autoista – sen vuoksi Liperissä on jouduttu korottamaan laatikoita


Summary: Ilmastonmuutoksen kaltaiset isot tutkimuskohteet vaativat isoja resursseja. Arktisen keskuksen uusi johtaja Johanna Ikävalko pelkää, että hallituksen kaavailemat leikkaukset tieteen rahoitukseen uhkaavat näivettää tärkeää tutkimustyötä.

Lapin yliopiston Arktisen keskuksen uusi johtaja  Johanna Ikävalko  haluaa keskittyä laitoksen johtamiseen, eikä hän tee itse tutkimustyötä viisivuotisen pestinsä aikana. Se ei kuitenkaan tarkoita sitä, ettei hänellä olisi näkemystä arktisen tutkimuksen suuntaviivoista.
 Yksi Arktisen keskuksen painopistealueista on ollut ilmastonmuutos ja siihen sopeutuminen. Laitoksessa on tehty tutkimusta muun muassa yhteistyössä pohjoisten poronhoitajien kanssa ympäri Arktista.
 Tätä myös Johanna Ikävalko haluaa kehittää.
 – En itse ole ilmastotutkija, mutta olen seurannut näitä asioita läheltä. Tietysti ilmastonmuutoksen vastainen kampanja on merkittävää, mutta meillä Arktisessa keskuksessa on keskiössä enemmän sopeutuminen ilmastonmuutokseen kuin sen hillintä.
 Ilmastonmuutoksen kaltaiset isot ja ihmisen tulevaisuuden kannalta tärkeät tutkimuskohteet vaativat myös isot tutkimusresurssit. Ikävalko pelkää, että hallituksen kaavailut tutkimusrahoituksen leikkaamiseksi tarkoittavat sitä, että Arktisen keskuksenkaan rahat eivät riitä tulevaisuudessa.
 – Täytyy kyllä ihan suoraan sanoa, että hallituksen suunnittelemat leikkaukset kansallisen tutkimustoiminnan rahoitukseen ovat niin merkittäviä, että se ei tule riittämään.
 Kuuntele Yle Areenasta:
 Arktinen keskus on saanut paljon ulkopuolista rahaa
 Ikävalkon mukaan Arktisen keskuksen tutkimusrahoituksesta iso osa – lähes puolet – tulee talon ulkopuolelta. Ja tämä ulkopuolinen rahoitus on osin kansallista, joka on nyt leikkausuhan alla.
 Toisaalta Arktinen keskus on onnistunut hankkimaan paljon myös kansainvälistä rahoitusta, muun muassa EU:ltä.
 – Siinä mielessä vastaus on kyllä ja ei, Ikävalko sanoo tutkimusrahan riittävyyteen.
 Tällä hetkellä korkeakoulujen tutkijat joutuvat kuitenkin laittamaan merkittävän määrän työaikaa ja resursseja seuraavan tutkimushankkeen rahoituksen etsintään ja hakuprosessiin.
 Arktisen keskuksen tutkijoilla on tosin se etu, että heillä ei ole opetusvelvollisuutta Lapin yliopistossa. Siinä mielessä heillä jää enemmän aikaa varsinaiseen tutkimustyöhön yliopiston muihin tutkijoihin verrattuna.
 Johanna Ikävalkon mielestä ilmastonmuutoksen tuomista haasteista pohjoisen ihmisille tiedetään jo paljon. Lisätutkimusta tarvitaan sopeutumisesta ja muutoksen hillitsemisestä. Vesa-Pekka Hiltunen / Yle
 Tutkimushankkeet liittyvät megahankkeisiin
 Ikävalkon mukaan tiedämme jo hyvin paljon niistä haasteista, mitä ilmastonmuutos tuo arktisen alueen asukkaille, elinkeinotoiminnalle ja infralle.
 – Tarvitsemme tutkimusta siitä, kuinka ihminen voi sopeutua ilmastonmuutokseen. Toiseksi tarvitaan tutkimusta siitä, miten me voisimme hillitä ilmastonmuutoksen vaikutuksia.
 Arktisella keskuksella on esimerkiksi käynnissä tutkimushanke, jossa tutkitaan, miten olisi mahdollista hidastaa tai kokonaan estää jäätikön sulaminen Grönlannissa.
 Ikävalkon mukaan se olisi merkittävä ilmastonmuutosta hillitsevä tekijä pohjoisessa. Mutta urakka olisi megaluokkaa jäätikön valtavan koon vuoksi.
 – Näitä tässä nyt nimenomaan selvitetään geoengineering-tieteiden avulla, mutta en ole siihen perehtynyt riittävästi, että voisin sitä konkreettisesti kommentoida. Ilmatieteen laitoksella meillä oli myös keskustelua auringon säteilyn kääntämisestä takaisin avaruuteen, jotta auringon lämmittävää säteilyä ei tulisi maan pinnalle nykyisessä määrin.
 Geoengineering yksin ei ole ratkaisu
 Ikävalko korostaa, että tällaiset megaluokan tekniset keinot voivat olla yksi ratkaisu ilmaston lämpenemisen pysäyttämiseksi, mutta päästövähennykset ovat kuitenkin ilmastonmuutoksen torjunnan ytimessä.
 – Fakta on se, että esimerkiksi jäätiköiden sulaminen on alkanut. Koska se kone on käynnistynyt ja massiivisen suuri, se ei pysähdy vuodessa tai kymmenessä vuodessa, vaikka kaikki hanat laitettaisiin kiinni tänään.
 – Mutta jos se saataisiin hidastumaan, ilmastonmuutoksen haasteet olisivat paremmin ennakoitavissa ja hallittavissa.
 Johanna Ikävalko johtaa Arktista keskusta Johanna Ikävalko aloitti Arktisen keskuksen johtajana helmikuussa 2021. Hän toimi siihen asti Ilmatieteen laitoksella ilmastonmuutokseen ja Arktiseen neuvostoon liittyvissä tehtävissä. Aiemmin Ikävalko on tutkinut merijään biologiaa Arktiksella, Antarktiksella ja Itämerellä. Arktisen keskuksen edellinen johtaja Timo Koivurova jatkaa laitoksessa tutkimusprofessorina.
 Herättikö juttu ajatuksia? Voit osallistua keskusteluun  Yle Tunnuksella  maanantaihin 13.9. kello 23 saakka.
 Lue lisää:
 Tuore tutkimus paljastaa: arktinen alue on lämmennyt pari astetta jo nyt – aiheuttaa sään ääri-ilmiöitä ja porojen joukkokuolemia
 Tundra muuttuu kun lämpenee - ilmasto lämpenee kun tundra muuttuu
 Pohjoisen ihmistä ei hetkauta ilmastonmuutoskaan

Tieteen rahoitusleikkaukset vievät rahaa ilmastonmuutoksen tutkimukselta – Arktisen keskuksen johtaja: "Täytyy sanoa, että se ei tule riittämään"


Pandemiaa tehokkaasti torjuneessa Australiassa koronaluvut ovat kääntyneet hienoiseen nousuun. Nykyrajoitusten mukaan liikkua saisi viiden kilometrin säteellä kotoa. Rokotuskattavuuden toivotaan olevan ensi kuussa riittävän korkea, jotta rajoitukset voitaisiin poistaa.

Katso video: Sydneyssä ihmiset nauttivat kesästä rannalla – samalla poliisi kiertää tarkistamassa, onko viiden kilometrin liikkumisrajoitusta rikottu


Summary: Luumäen kunta tarjosi Sami Sivosen ja Laura Kiretin perheelle ilmaisen asunnon vuodeksi vastineeksi siitä, että perhe markkinoi kuntaa sosiaalisessa mediassa. Työrupeama on nyt puolivälissä.

Sami Sivonen  kuvaa puhelimellaan uutta IG-tarinaa samalla, kun Ylen toimittaja viritttelee radiohaastattelua Sivosen ja tämän vaimon  Laura Kiretin  kanssa.
 Perheen Bobi-koira pyörii jaloissa, mutta 6-vuotias poika  Hugo  on sisällä potemassa syysflunssaa.
 – Kohta ollaan Ylen suorassa lähetyksessä, Sivonen kertoo videolla.

 Seuraavaksi otetaan yhteiskuva toimittajan kanssa. Postaus kuvineen kilahtaa perheen Koti Luumäellä -sometileille.
 Somettamisen vastineeksi perhe saa asua vuoden ilmaiseksi kunnan rivitaloasunnossa.
 Lue lisää:   Perhe muutti ilmaiseksi juuri ehostettuun asuntoon – ainoa tehtävä on mainostaa uutta kotikuntaa somessa: "Ei meitä pakoteta kehumaan kaikkea"
 Luumäen kunta etsi alkuvuonna perhettä, joka muuttaisi kuntaan vuodeksi somettamaan. Kun Sivosen ja Kiretin perhe valittiin, kaksikko perusti heti tilit Instagramiin ja Facebookiin. Kunnalta tuli toive ainakin yhdestä postauksesta viikossa.
 – Koimme, ettei se riitä mihinkään. Jos haluamme pitää seuraajia mukana, materiaalia täytyy julkaista paljon enemmän, sanoo Sami Sivonen.
 Laura Kiretti toivoisi Luumäelle lisää pyöräteitä. Sirkka Haverinen / Yle
 Perhe huomasi nopeasti, että somettamiseen reaaliajassa menee yllättävän paljon aikaa. Se harmittaa välillä. Siksi Sivonen ja Kiretti ovat päättäneet ottaa esimerkiksi päiväretkiltään vain materiaalit. Postausten aika on myöhemmin.
 – Jos ollaan vaikkapa huvipuistoreissulla, siinä tipahtaa hetkestä, kun miettii tekstejä, kuvia ja giffejä videoihin. Siksi olemme halunneet tehdä osan työstä jälkijättöisesti, toteaa Sivonen.
 Vielä vuodenvaihteessa perhe asui Pirkkalassa ja pohti muuttoa. Yhtenä päivänä Sami Sivonen bongasi Ylen uutisista jutun, jossa kerrottiin Luumäen kunnan uudesta kampanjasta.
 Lue lisää:   Luumäki houkuttelee harvinaisella tarjouksella: Somettava lapsiperhe saa ilmaisen asunnon vuodeksi
 Sivonen kertoi siitä vaimolleen, joka innostui heti. Pariskunta päätti heittäytyä.
 – Tarjous oli hurja ja tuli sopivaan saumaan. Teimme hakemusvideon, joka ilmeisesti teki vaikutuksen. Sen jälkeen pohdittiin, että onko se oikeasti järkevää. Tietoa työpaikasta ei ollut kummallakaan.
 Sivonen oli kuitenkin aiemmin käynyt ohjaamassa harrasteteatterin näytelmiä Etelä-Karjalassa Pirkkalasta käsin. Jotain saattaisi löytyä nytkin. Kiretillä oli työkokemusta päiväkodista. Hän uskoi, että lyhyitä työkeikkoja varmasti järjestyisi.
 He päättivät hypätä tuntemattomaan.

 Perhe asettui Luumäen Jurvalaan juuri remontoituun 75 neliömetrin suuruiseen asuntoon, jossa on kolme huonetta, keittiö ja sauna. Vuokra olisi normaalisti 660 euroa ja vesimaksu päälle. Heidän ei kuitenkaan tarvitsisi maksaa asunnosta vuoteen, koska he somettaisivat vastineeksi elämästään Luumäellä.
 Aluksi kolmikko keskittyi tutustumaan lähiympäristöön, koska paikat olivat koronasulun vuoksi kiinni. Hugo ikävöi Pirkkalaan ja vanhempia huoletti, miten poika sopeutuisi Luumäelle.
 Koronatilanteen helpottaessa perhe alkoi kuitenkin päästä kunnolla tekemisiin luumäkeläisten kanssa. Hugokin löysi kavereita, ja lopulta koti-ikävä haihtui.
 – Meitä on iloksemme pyydetty mukaan tapahtumiin. Ja vaikka ei olisi pyydettykään, olisimme menneet reportaasimielessä katsomaan, mitä tapahtuu, kertoo Laura Kiretti.
 Monet paikalliset pitävät Sami Sivosta, Laura Kirettiä ja 6-vuotiasta Hugoa Luumäen julkkiksina.  Kare Lehtonen / Yle
 Perheen vanhempien työasiat järjestyivät. Sami Sivoselle se tosin tarkoittaa välillä pitkiä ajomatkoja. Hän käy töissä sadan kilometrin säteellä Luumäeltä. Pian siihen on tulossa helpotusta, sillä töitä on ehkä luvassa myös kotikunnan alueelta.
 – Kun joutuu käyttämään paljon autoa, siihen menee yllättävän paljon rahaa. Bensaa ja dieseliä kuluu. Se on ehkä jopa vähän yllättänyt, ettei sitä tullut ajatelleeksi aikaisemmin, sanoo Sivonen.
 Nyt, noin puolen vuoden jälkeen Koti Luumäellä -tilillä on Instagramissa yli 1400 seuraajaa ja Facebookissakin lähes 700. Monet paikalliset pitävät Sivosta, Kirettiä ja Hugo-poikaa Luumäen julkkiksina. Perhe ei kuitenkaan itse koe niin.
 – Ei tässä mitään paparazzeja pyöri onneksi pihassa. Meille riittää se, mitä itse someen tuotamme, naurahtaa Sami Sivonen.
 Bobi-koira saa nauttia luonnon läheisyydesta Luumäellä. Sirkka Haverinen / Yle
 Luumäen kunta on ollut tyytyväinen perheen tuomaan näkyvyyteen. Myös palaute on ollut pelkästään hyvää. Kunnalta kerrotaan, että se on saanut kiitosta rohkeudesta kokeilla jotakin uutta.
 – Useissa yhteyksissä tulee kommentti, että hei, teillähän on Luumäellä se someperhe! Perhe on löytänyt kunnasta hyvin erilaisia tapahtumia ja harrastuksia. He ovat tehneet julkaisuja omilla ehdoillaan ja aitoina arjen havaintoina, kertoo Luumäen kunnan tekninen johtaja  Erik Forstén .
 Kunnan asuntojen täyttöaste on noussut huomattavasti. Siitä ei tosin ole tietoa, onko tällä minkäänlaista yhteyttä perheen tekemisiin. Asiaa ei ole kunnan puolesta selvitetty, mutta ainakin koronatilanteella lienee vaikutuksensa.
 – Korona voisi enemmänkin selittää sitä, että asuntoja tarvitaan eikä ihmisiä ole muuttanut pois samaan tahtiin, arvelee isännöitsijä  Veera Heikkilä  Luumäen isännöintipiste oy:stä.
 Sirkka Haverinen / Yle
 Laura Kiretti ei usko, että asuntojen suosio selittyisi perheen sometuksella.
 – Tämä on hyvä paikka asua. Ihmiset ovat ihania, ja olo tuntuu kotoisalta näinkin lyhyen ajan jälkeen. Tästä on myös hyvä yhteys Lappeenrantaan ja vieressä ihana Kivijärvi.
 Luonnon läheisyys onkin yksi niistä asioista, joita perhe on oppinut arvostamaan.
 – Se, että astuu kotiovesta ulos ja heti on puita ja järvi lähellä. Jotenkin tuntuu, että se on paljon miellyttävämpi elintila kuin kaupunkilähiö, missä olemme aikaisemmin asuneet, sanoo Sami Sivonen.
 Perhe on viihtynyt Luumäellä niin hyvin, että aikoo jäädä kuntaan asumaan senkin jälkeen, kun ilmaisvuosi päättyy. Esikoulua käyvä Hugo aloittaa koulun Luumäellä syksyllä 2022.

Perhe muutti maalle asuntoon, jonka 660 euron vuokran se maksaa kunnalle sometuksena – nyt rahaa kuluu autoiluun: "Se on ehkä vähän yllättänyt"


Summary: Puoluekokous kannattaa myös kannabiksen käyttöön liittyvän vanhan rikosrekisterin poistoa ihmisen tiedoista.

Vihreiden puoluekokous hyväksyi aloitteen, jossa esitetään, että kannabis laillistettaisiin Suomessa.
 Vihreät on ensimmäinen eduskuntapuolue, joka laillistamista ajaa.
 Aiemmmin samankaltasia avauksia on tehnyt esimerkiksi Kokoomusnuoret. Järjestö on kannattanut kannabiksen kasvatuksen, myynnin ja hallussapidon laillistamista itsehoitolääkkeenä viime syksystä lähtien.
 Vihreitten puoluesihteeri  Veli Liikanen  kertoo, että vihreiden puoluekokous hyväksyi aloitteen niukalla kahden äänen enemmistöllä 183–181.
 – Puoluekokousäänestys oli erittäin tiukka. Se ratkesi vain kahden äänen marginaalilla. Se tietysti kertoo siitä, että vihreitten sisällä on tästä linjasta erilaisia kantoja.
 Vihreiden puheenjohtaja  Maria Ohisalo  on jo vuonna 2019 esittänyt, että laittomien päihteiden käytöstä ja pienten määrien hallussapidosta  ei pidä rangaista.
 Liikanen sanoo, että nykyinen rangaistuksiin ja rajoituksiin perustuva huumausainepolitiikka ei ole onnistunut vähentämään haittoja.
 – Vihreillä on ollut jo entuudesta painopiste päihdepolitiikan siirtämisestä rangaistuksista haittojen vähentämiseen. Myös kansainvälinen terveysjärjestö WHO ja Suomessa THL ovat jo vuosia esittäneet samaa.
 Aloite haluaa "kumota kannabiksen kieltolain".
 – Se tarkoittaa, että tämän huumeeksi nykylaissa luokiteltavan kasvin käyttö, hallussapito, valmistus ja myynti sallittaisiin.
 Puoluesihteeri Veli Liikanen kuvattuna heinäkuussa. Juho Liukkonen / Yle
 Vihreiden aloite vaatii myös, että kannabikselle toimeenpannaan kattava, nykyisiin sallittuihin päihteisiin rinnastuva sääntely. Aloitteen mukaan olisi sallittua, että kannabista voisi myydä ja myynnistä voisi saada verotuloja.
 Puoluekokous kannattaa myös, että kannabiksen käytöstä aiheutuneet rikosrekisterimerkinnät poistetaan ihmisen tiedoista.
 Jutussa korjattu lause 12.9.2021 klo 17:02. "Muista puolueista Kokoomusnuorten järjestö on kannattanut kannabiksen kasvatuksen, myynnin ja hallussapidon laillistamista itsehoitolääkkeenä viime syksystä lähtien." Muutettu muotoon "Aiemmin samankaltaIsia avauksia on tehnyt esimerkiksi Kokoomusnuoret."
 Voit keskustella aiheesta 13.9.2021 kello 23 saakka.
 Lisää aiheesta:
 Kaikki kolme vihreiden varapuheenjohtajaa haluavat myös sisäministeriksi – Suomela ja Harjanne kannattavat kannabiksen laillistamista
 Ohisalo: Vihreät kannattaa huumeiden käytön rangaistavuudesta luopumista
 Sisäministeri ja poliisiylijohtaja vakuuttavat yhteistyön toimivan, vaikka he ovat eri mieltä kannabisaloitteesta
 Päivi Happonen: Sirkka on onnellinen pössyttelijä, mutta miksi Pekka on katkera kannabikselle? – Tätä kiihkeässä keskustelussa on sanottu

Vihreät kumoaisi kannabiksen "kieltolain" – Puoluekokous vaatii käyttöä, hallussapitoa ja myyntiä lailliseksi