Summary: Kulttuurivieras, näyttelijä Petri Poikolainen joutui lähes kymmenen vuotta sitten luopumaan unelma-ammatistaan aggressiivisesti etenevän sairauden takia.  Nyt hän on kuitenkin päässyt toteuttamaan suuren haaveensa: pääosan elokuvassa.

Joka aamu näyttelijä  Petri Poikolainen  herää vuoteellaan, avaa silmänsä, pelkää ja toivoo. Katon lamppu näkyy huonommin aamu aamulta.
 Onko nyt se aamu, kun lamppu ei enää erotu ollenkaan, vai se aamu, jolloin lääkitys viimein on alkanut tehota ja valo kirkastunut?
 Poikolaisen viimeinen näytös Helsingin kaupunginteatterissa on ollut joulukuussa 2011 näytelmässä  Eila, Rampe ja palvattu onni . Viimeisten esitysten aikana hän törmäili kulisseihin ja joutui etsimään näyttämöllä tukea, koska jalat eivät enää tahtoneet kantaa.
 Poikolaisella on diagnosoitu keskushermostoon vaikuttava MS-tauti.
 MS-tauteja on erilaisia. Suurta osaa niistä voidaan hoitaa tai hidastaa, vaikka ei parantaa. Poikolaisen sairauteen eivät lääkkeet pure. Se tuhoaa lopulta hänen näköhermonsa ja tekee hänet rintakehästä alaspäin liikuntakyvyttömäksi.
 Kattolamppu katoaa.
 Vuoden 2012 lopulla Poikolaisen näkö on lähtenyt 90 prosenttisesti. Ihminen määritellään sokeaksi kun näkökyvystä on mennyt 85 prosenttia. Näyttämölle ei enää ole paluuta, lapsuuden unelma-ammatista on luovuttava.
 Nyt, lähes kymmenen vuotta myöhemmin surutyö on tehty. Vaikka Poikolaisen sairaus etenee edelleen aggressiivisesti, hän sanoo, ettei enää pelkää.
 – Kun on käytännössä pohjalla eikä näe mitään ja kaikki on risana, niin on helpompi olla. Ei tarvitse pelätä, kun se mitä pelkäsi, on jo tapahtunut.
 "Katkeroituminen olisi kaiken loppu"
 Moni katkeroituisi. Poikolaisella ainakin olisi siihen monta hyvää syytä.
 Töiden loppumisen ja kunnon heikkenemisen jälkeen seurasi hetkellinen henkinen syväkyykky, mutta sitten Poikolainen päätti olla reipas ja urhea.
 Sellainen hän ollut pikkupojasta lähtien.
 – Synnynnäinen positiivisuus on vaikuttanut suojaavasti. Kyllä mulla pieni katkeruuden pilkku on niskassa, mutta se on siellä vain pienenä pilkkuna, en päästä sitä valtaamaan tilaa. On ollut tietoinen päätös, että mieluummin mennään hymyillen päätyyn asti. Katkeroituminen olisi kaiken loppu.
 Myönteisen elämänasenteen lisäksi Poikolaista ovat auttaneet jaksamaan ystävät, jotka ovat pysyneet rinnalla.
 – Tulin sairauteni kanssa viimein kollegoille kaapista 2013. Pari kurssikaveria tuli sen jälkeen käymään. Toinen oli miettinyt, olenko muuttunut henkisesti, toinen taas sitä, olenko jotenkin erinäköinen. Kun en ollut kumpaakaan, niin oltiin niin kuin ennenkin. Juotiin kahvia.
 – Koen, että niin julmaa kuin se on, niin tämän sairauden kautta mun elämälleni on tullut merkitys ja tämän leffan kautta tälle sairaudelle on tullut merkitys, Poikolainen pohtii. Nella Nuora / Yle
 Suuri käännekohta sairauden hyväksymisessä tapahtui seitsemän vuotta sitten. Vanha opiskelukaveri  Tuomas Uusitalo  sanoi antavansa Poikolaiselle kesätöitä lauluiltojen muodossa.
 – Tuomas ilmoitti, että sä olet Petri edelleen ammattilainen, että valitset yksitoista laulua ja kerrot välispiikeissä elämäntarinasi. Hitto, mähän innostuin, se oli kuin uudelleensyntymä!
 Lauluiltoja ehti olla muutaman vuoden aikana seitsemän.
 Sitten Poikolaisen pallea ilmoitti, että laulut on laulettu. Edes yhden laulun laulaminen ei enää onnistunut kramppien takia, saati sitten yhdentoista.
 Viime aikoihin asti Poikolainen on pystynyt soittamaan kotosalla kitaraa, mutta nyt soittimet ovat jääneet telineisiin. Vaikka sairaus on vienyt Poikolaiselta lähes kaiken parisuhteesta lähtien, hän kokee, että se on myös antanut paljon.
 – Niin julmaa kuin se onkin, niin tämän sairauden takia elämälleni on tullut merkitys. Vaikka olen näin vammainen, niin hyväntuulisuuteni vaikuttaa väistämättä muihinkin. Ihmiset tajuaa, että ei ole pakko olla hirveän negatiivinen, vaikka on sairas. Voi ajatella myös toisin.
 Nyt sairaus on auttanut Poikolaista toteuttamaan elinikäisen unelman.
 Nuorena Poikolainen oli lupaava kymmenottelija. Vuonna 2018 hän vielä kelasi puolimaratonin Tampereen juoksutapahtumassa ajalla 3.39.12. Poikolainen on tähän mennessä ainoa pyörätuolilla tapahtumaan osallistunut.  Nella Nuora / Yle
 "En uskaltanut edes kuvitella elokuvaroolia"
 Petri Poikolainen on tehnyt elämänsä ensimmäisen ja hyvin todennäköisesti viimeisen pääroolin pitkässä elokuvassa.
 Teemu Nikin  käsikirjoittama ja ohjaama  Sokea mies joka ei halunnut nähdä Titanicia  saa maailmanensi-iltansa syyskuussa Venetsian elokuvajuhlilla. Elokuva on  valittu festivaalin uuteen kilpasarjaan , jonka voittajan valitsee yleisö.
 Elokuvassa Poikolainen näyttelee MS-taudin sokeuttamaa ja rintakehästä alaspäin liikuntakyvytöntä Jaakkoa.
 – En uskaltanut kuvitellakaan, että unelma elokuvaroolista koskaan toteutuisi. Toivoin korkeintaan, että voisin päästä pyörätuolilla kelaamaan jonnekin taustalle.
 Teemu Nikki on Petri Poikolaisen vanha armeijakaveri reserviupseerikoulusta. Miehet päätyivät sattuman kautta uudelleen tekemisiin 2019 alkuvuodesta. Poikolainen kertoi Nikille elämäntarinansa, josta tämä inspiroitui välittömästi. Nikki kysyi haluaisiko Poikolainen vielä kerran näytellä, tehtäisiinkö lyhytelokuva?
 – Jo siinä kohdassa kun Teemu mainitsi sanan “näytellä”, sanoin että todellakin! En ole muusta haaveillut vuosiin, olisin suostunut varmaan mihin tahansa. Ajatus lyhytelokuvasta sitten vähän paisui. Aikamoinen täräys oli tämä pääosa.
 Pääosan näytteleminen elokuvassa oli teatterissa uransa tehneelle Poikolaiselle toteutunut haave. Poikolainen ottaa nyt ilon irti kaikesta elokuvaan liittyvästä, haastatteluista esimerkiksi. Koronan aikana elämä on ollut välillä melko yksinäistä.
 – Mun mielestä kaikki tällainen uusien ihmisten tapaaminen on ihanaa. Olen liveihminen ja nautin tosi paljon toisten kanssa keskustelemisesta.
 Avustaja Mira Saaristo on Poikolaisen tukena vähintään viitenä päivänä viikossa. Muun ajan Poikolainen on hätärannekkeen varassa. Nella Nuora / Yle
 Päiviä murmelina
 Kun Ylen kuvaaja ja toimittaja soittavat Petri Poikolaisen ovikelloa Nokialla, on mies valmiiksi jo vähän väsynyt.
 Päivä oli alkanut huonosti.
 Poikolainen on kaatunut vessareissulla pyörätuolillaan. Hätärannekkeella olisi voinut kutsua apua, mutta sen saapumisessa kestää yleensä puolisen tuntia. Poikolainen makasi suosiolla lattialla vartin odottamassa avustajansa työvuoron alkua.
 Sellaista sattuu aina välillä, sellaista sattuu myös  Sokea mies joka ei halunnut nähdä Titanicia  -elokuvan Jaakolle.
 Roolihahmolla ja sen esittäjällä on sama taudinkuva ja sama elämänasenne. He ovat hyväksyneet sairautensa ja laskevat siitä yötä mustempaa huumoria.
 Kun Poikolaiselle ehdottaa valokuvien ottamista ulkona, hän kysyy, pistetäänkö kengät jalkaan, että saadaan juoksukuvia. Kun mikrofonisalkku on tilapäisesti kateissa, tarjoutuu Poikolainen etsimään. Kun kuvaaja kertoo kävelevänsä haastattelun aikana huoneessa, vakuuttaa Poikolainen, ettei aio tepastella perässä.
 Sekä Jaakko että Poikolainen ovat hyvin hauskoja ja lämpimiä ihmisiä. Poikolainen ei kuitenkaan ole Jaakko. Jaakko on fiktiota.
 – Jaakko on leffafriikki joka on tykännyt varsinkin  John Carpenterin  elokuvista kuten  Pako New Yorkista  ja  Halloween , mutta kun hän on menettänyt näkönsä, hän on lopettanut elokuvien katsomisen. Itse seuraan telkkaria, mutta elokuviin tarvitsen jonkun kertomaan mitä tapahtuu niissä kohdissa kun kuuluu vain musiikkia.
 Still-kuva elokuvasta. – Uskon, että Venetsian festivaaliin vetosi se, ettei kukaan ole koskaan tehnyt tällaista elokuvaa. Tämä on ainutlaatuinen. Tämä on elokuva jonka sokea voi viedä näkevän ystävänsä katsomaan, kuvailee Poikolainen. It's Alive Films
 Poikolainen ei myöskään ole Jaakon lailla linnoittautunut kotiinsa. Hän käy kelauslenkeillä ja matkustaa usein yksin junalla esimerkiksi lapsuuden kotiseudulle Pieksämäelle. Poikolainen pitää yhteyttä ihmisiin ja maailmaan, kuuntelee erityisen intohimoisesti Tiede-lehteä ja seuraa paikallisuutisia, jotka toimitetaan hänelle vanhan maailman malliin CD-levyformaatissa.
 Jaakon päivää ohjaavat sähköhammasharjan armoton ääni, kännykän muistuttelut siitä, miten on aika ottaa relaksantit, naapurien supattamat spekuloinnit vammautumisen syistä ja isän rakastavat ja raivostuttavat, holhoavat puhelut.
 – Sellaista se enimmäkseen on, elämä: päiväni murmelina -meininkiä, tuumii Poikolainen.
 Hänen omassa elämässään ärsykkeitä on kuitenkin enemmän kuin Jaakolla, koska hän on päättänyt, että niitä pitää olla.
 Elokuvan Jaakkokin pääsee lopulta liikkeelle. Syynä on rakkaus.
 Jaakko lähtee hetken mielijohteesta tapaamaan toiselle paikkakunnalle Sirpaa, jonka kanssa suhde on alkanut netissä ja syventynyt rakkaudeksi lukuisten puheluiden aikana. Matkan aikana Jaakko joutuu turvautumaan tuntemattomien apuun, eivätkä kaikki ole varsinaisesti laupiaita samarialaisia. Sokea mies pyörätuolissa on helppo maali.
 Kosketusta vailla värisevä ihminen on valmis tekemään hämmästyttävän paljon tullakseen nähdyksi edes hetken ajan, päästäkseen vielä kerran tanssimaan illan viimeisen hitaan.
 – Elokuva kertoo pohjimmiltaan siitä, että ihminen tekee mitä vain rakkauden eteen. Toisaalta se kertoo hyvin vahvasti myös siitä, että ihminen on aina ihminen vammoistaan tai vaivoistaan riippumatta. Vaikka olen sokea ja vaikeavammainen pyörätuolimies, niin ihminen minäkin olen joka tapauksessa.
 Poikolainen ja ohjaaja Teemu Nikki elokuvan kuvauksissa kesällä 2019. –  Teemu kysyi ennen kuvauksia, onko mulla ennustetta. Sanoin ei, mutta jokainen vuosi on huonompi kuin edellinen. Sitten Teemu ilmoitti että elokuussa olisi aikaa kuvata, sanoo Poikolainen.  Tomi Palsa / It's Alive Films
 Sairaus vauhditti kuvauksia
 Sokea mies joka ei halunnut nähdä Titanicia  on luultavasti kaikkien aikojen nopeimmin ideasta tuotannoksi päätynyt elokuva.
 Teemu Nikki kirjoitti käsikirjoituksen heinäkuussa 2019, ja elokuva kuvattiin saman vuoden elokuussa. Kaikki piti tehdä vauhdilla, koska ei ollut tiedossa, kauanko Poikolaisen kunto kestää.
 Kohtuuttoman aikataulun takia Nikki kirjoitti päähenkilön enemmän tai vähemmän omaksi kuvakseen: elokuvafriikiksi, jolla on hurtti huumori ja jossa on aimo annos romantikkoa. Se, mitä Jaakko kokee, on saanut inspiraationsa Poikolaisen elämästä; se kuka Jaakko on, on puolestaan Nikkiä – miestä, joka ei ikinä voi katsoa  Titanicia .
 Lopputulos on Poikolaisen mielestä hyvä sekoitus.
 – Ei Jaakko muistuta Teemua, eikä se muistuta ihan kauheasti minuakaan.
 Rivakat kuvaukset olivat mahdolliset siksi, että Poikolainen on oikeastaan – yhtä poikkeusta lukuunottamatta – ainoa ihminen, joka valkokankaalla nähdään. Ajan ja Poikolaisen säästämisen takia Jaakon kotona tapahtuvat kohtaukset kuvattiin Poikolaisen asunnossa.
 – Olisi mennyt aika paljon aikaa, jos olisin opetellut sokeana kulkemaan uskottavasti lavastetussa kodissa. Omassa kodissani tiedän tarkkaan, missä mikäkin asia ja huonekalun kulma on, selittää Poikolainen.
 Aikaa säästi myös se, että vastakuvia ei tarvittu, koska elokuvan näkökulma on sokean päähenkilön. Vain se, mihin Jaakko koskee, tulee katsojalle näkyväksi. Muu on sumeaa.
 Still-kuva elokuvasta. – Repliikkien opettelu oli vaikeaa korvakuulolta, en edes käsitä miten se oli mahdollista. Teatterissa opettelin kaiken valokuvamuistini avulla. Siitä ei ole oikein sokeana iloa, kertoo Poikolainen. It's Alive Films
 Tarina on koskettava, mutta samalla pohjattoman humanistinen, lämmin ja rakastettava omalaatuisen huumorinsa ansiosta. Vaikka päähenkilön vaikeat vammat ovat olennainen osa kertomusta, on elokuvan ydin samaistuttava kenelle tahansa.
 Elokuvassa harvoin, jos koskaan, pääsee yhtä intiimisti kokemaan jokaisen päähenkilön tunteen ja ajatuksen.
 – Teemu oli tavattoman rohkea, kun uskalsi luottaa minuun. Olen koko lähes puolentoista tunnin elokuvan ajan lähikuvissa. Teemu on sanonut, että voin olla syystä ylpeä, sillä moni ei pystyisi yksin kannattelemaan elokuvaa.
 Koska Poikolainen ei näe mitään, hän joutui opettelemaan kaikki repliikit – myös pitkät monologit – korvakuulolta. Treenaamisessa auttoi oma poika, tuolloin 19-vuotias  Lassi , joka oli kuvauksissa Poikolaisen avustaja.
 – Mulla ei ollut siihen aikaan vakinaista henkilökohtaista avustajaa, niin pyysin Lassia. Hänestä oli tosi paljon apua, kun olin viimeisinä kuvauspäivinä tosi väsynyt. Lassi veti mulle housut ja kengät jalkaan, pisti miehen valmiiksi, ulos ja taksiin.
 Petri Poikolainen oli elokuvassa sekä pääroolissa että kokemusasiantuntijana. Kuvaukset autiorakennuksessa vaativat erityistä varovaisuutta. Still-kuva elokuvan kuvauksista. Niina Virtanen / It's Alive Films
 "Osa pelosta valkokankaalla on todellista"
 Sokeuden maailman totuudellisuus elokuvassa on pitkälti Poikolaisen käsialaa. Samalla kun hän näytteli pääosan, hän oli tuotannon kokemusasiantuntija.
 Elokuvaan oli esimerkiksi kirjoitettu kohtaus, jossa Jaakko on autiotalossa, jonka lattialla on lasia, railoja ja kaikenlaista muuta roinaa. Se ei tullut kuuloonkaan.
 Poikolaisen sairauden takia hänen on lähes mahdotonta kulkea edes kotitaloa edustavaa soratietä ilman, että avustaja työntää pyörätuolia. Yksin olisi vaarallista, kaatuminen voi olla kohtalokasta.
 – Ympäristön uhka niissä kohtauksissa tehtiin aidoksi  Sami Kiisken  ja  Heikki Kossin  nerokkaalla äänisuunnittelulla. Tosin osa pelosta, joka näkyy valkokankaalla on ihan todellista. Kun Jaakko yrittää yksin pois raunioista, niin suunnistin kohti oviaukkoa Teemun rapisteleman muovin äänen perusteella. En oikeasti tiennyt, minne olen menossa, ja mitä on vastassa. Pieni kuoppa lattiassa voi tuntua pyörätuolissa pudotukselta alempiin kerroksiin.
 Näyttelijäntyössä kontakti vastanäyttelijään on äärimmäisen olennainen asia. Miten sen saavuttaa, kun keskeinen aisti on pois pelistä?
 – Näyttelemisessä tärkeintä on herkkyys ja ajatus, eivät ne ole mihinkään multa kadonneet. Ja kyllä sen kontaktin saa kuulemalla ja koskettamalla.
 Koska Poikolainen teki uransa teatterinäyttelijänä, hänellä ei ollut lähes lainkaan kamerakokemusta ennen  Sokea mies joka ei halunnut nähdä Titanicia  -elokuvaa. Se ei kuitenkaan hänen mielestään ollut ongelma: viimeiseen riviin ei yksinkertaisesti jaksa näytellä enää.
 – Ainoastaan kaksi kertaa Teemu joutui sanomaan, että nyt loppuu saatana se kesäteatterinäytteleminen. MS-tauti on mulle tällainen luontainen jarru, ei ole puhtia.
 Poikolainen muutti rakkauden perässä Nokialle viisi vuotta sitten, mutta suhde kaatui sairauksien aiheuttamiin vaikeuksiin. Nyt hän aikoo palata vanhoille kotiseuduilleen Pieksämäelle, siellä asuu äiti ja siellä on rakas kesäpaikka. Nella Nuora / Yle
 Punainen matto odottaa
 Petri Poikolainen ei muutama vuosi sitten edes uskaltanut kuvitella vielä näyttelevänsä elokuvassa. Ei hän uskaltanut kuvitella myöskään matkustavansa ulkomaille. Edellisen reissunsa hän teki Teneriffalle kahdeksan vuotta sitten.
 Syyskuussa Poikolaista kuitenkin odottaa matka Venetsian elokuvajuhlien punaiselle matolle.
 – Valitettavasti joutuu sinne lähtemään. On se melkoinen seikkailu. Onneksi samaan aikaan lähteen neljä muuta ihmistä, varmaan kaikki joutuvat jossain vaiheessa tarttumaan mieheen kiinni ja heivaamaan seuraavaan paikkaan, sanoo Poikolainen ja nauraa.
 – Sitä ei tiedä, vaikka tämä olisi viimeinen ulkomaanmatkani ikinä. Suhtaudun sillä vakavuudella, että voi olla.
 Elokuvan traileri YouTubessa
 Tässä viisi elokuvaa, joista puhutaan syksyllä – Daniel Craig jättää jäähyväiset Bondina
 Suomalaiselokuvan kansainvälinen suosio jatkuu: Teemu Nikin uutuuselokuva valittiin Venetsian elokuvajuhlien uuteen kilpasarjaan

MS-tauti vei näyttelijä Petri Poikolaiselta työn, näön ja liikuntakyvyn – sitten sairaus toi hänelle elämänsä roolin


Summary: Kerromme päivän uutiset ja puheenaiheet nopeasti.

Yli tuhannelta ravintolalta on peritty koronatukia takaisin – niistä yli sataa odottaa ulosotto, viranomaiset arvioivat
 Kevään 2020 ravintolasulusta maksettiin yli  tuhannelle yritykselle liian suuria korvauksia . Myynnin putoamiseen perustuva tuki maksettiin automaattisesti ilman hakemusta. Näin rahat saatiin nopeasti liikkeelle, mutta samalla tukisumma arvioitiin useilla liian korkeaksi. Noin 500 yritystä ei ole kyennet maksamaaan ylimääräistä osuutta takaisin, vaikka palautuskehotus annettiin yli vuosi sitten. Pian palautusta peritään ulosotossa.
 Talibanit olivat jo ovella, kun pako alkoi – Afganistanilaisnaisen päiväkirja pelon päivistä Kabulissa
 Suomeen pelastettu nainen jonottaa pääsyä kuljetuskoneeseen Kabulin lentokentällä. Yhden lennolle lähtijän kasvot on sumennettu, jotta hänen henkilöllisyytensä ei paljastu. Haastateltavan kuva
 Viikko sitten Yle julkaisi afganistanilaisen naisen  kuvauksen kuudesta päivästä , kun ääri-islamilainen Taliban-liike otti Afganistanin pääkaupungin Kabulin haltuunsa. Nyt julkaistavassa päiväkirjan toisessa osassa nainen kertoo pelontäyteisistä päivistä ja paostaan ääriliikkeen kontrolloimasta kaupungista.
 Kulttuurivieras, näyttelijä Petri Poikolainen menetti MS-taudille lähes kaiken – sitten hän pääsi toteuttamaan elinikäisen unelmansa
 Poikolainen ja ohjaaja Teemu Nikki elokuvan kuvauksissa kesällä 2019. Tomi Palsa / It's Alive Films
 Näyttelijä Petri Poikolainen joutui lähes  kymmenen vuotta sitten sairauseläkkeelle aggressiivisesti etenevän MS-taudin takia. Sokea, rintakehästä alaspäin liikuntakyvytön Poikolainen oli jo tyytynyt kohtaloonsa, mutta sitten vanha armeijakaveri tarjosi pääroolia elokuvassa. Sokea mies joka ei halunnut nähdä Titanicia -elokuva saa ensi-iltansa Venetsian elokuvajuhlilla reilun viikon kuluttua.
 Sää jatkuu poutaisena
 Ilmatieteen laitos
 Sunnuntaina sää jatkuu poutaisena, mutta pilvisyys on lauantaita runsaampaa. Etelärannikon tuntumassa vähäiset sadekuurot ovat mahdollisia.
 Päivälämpötila keikkuu +20 asteen tienoilla etelässä, pohjoisessa lämpötila on +15 asteen vaiheilla.
 Katso tarkemmin  Ylen sääsivuilta .

Herätys: Yli tuhat ravintolaa on määrätty maksamaan koronatukia takaisin, liikuntakyvytön näyttelijä Petri Poikolainen pääsi unelmarooliin


Summary: Yhdysvaltain evakuointioperaation on määrä päättyä tiistaina, mutta viranomaislähteen mukaan tarkkoja aikatauluja ei ole vielä suunniteltu.

Yhdysvaltain asevoimat ovat siirtyneet viimeiseen vaiheeseen evakuointioperaatiossaan.
 Asiasta kertoo Yhdysvaltain asevoimien lähde uutistoimisto Reutersille. Lähde ei kertonut tarkemmin, mitä operaation viimeinen vaihe sisältää.
 Lähteen mukaan noin 1 000 siviiliä odottaa evakuointia Kabulin lentokentällä tällä hetkellä. Lisäksi kentällä on edelleen amerikkalaisia joukkoja.
 Uutistoimisto AP:n mukaan kentällä oli lauantaina edelleen noin 4 000 amerikkalaissotilasta, kun heitä oli enimmillään noin 5 800.
 Taliban kertoi sunnuntaina, että Yhdysvaltojen on määrä luovuttaa Kabulin lentokentän hallinta Talibanille pian.
 Taliban on kertonut, että se on valmis turvaamaan lentokentän toimintaa USA:n sotilaiden poistuttua maista.
 Lähteen mukaan Kabulin lentokentän edustalla olevat väkijoukot ovat alkaneet hajaantua. Presidentti  Joe Biden  varoitti äskettäin, että terrori-isku on lentokentällä "hyvin todennäköinen seuraavien 24–36 tunnin aikana".
 Biden ei suostunut evakuointien pidentämiseen
 Useiden länsimaiden pyynnöstä huolimatta Biden on ilmoittanut, että Yhdysvallat aikoo pysyä sovitussa määräajassa.
 Evakuointien on määrä päättyä tiistaina. Reutersille puhuneen turvallisuusviranomaisen mukaan tarkkoja kellonaikoja ei ole vielä päätetty.
 – Haluamme varmistaa, että jokainen ulkomaalainen siviili ja vaarassa olevat afganistanilaiset evakuoidaan sunnuntain aikana, lähde kertoi Reutersille.
 Kabulin lentokentällä työskentelevä virkamies kertoi Reutersille joukkojen poistuvat maasta vasta, kun siviilien evakuoinnit on saatettu loppuun.
 Taliban otti Afganistanin pääkaupungin haltuunsa 15. elokuuta. Liike sopi Yhdysvaltojen kanssa, että se sallii ulkomaalaisten lähtevän maasta vapaasti. Suomalaisulkoministeriön  mukaan  evakuoinneissa on ollut haasteita Talibanin tiesulkujen takia.
 Yhdysvallat ja Naton joukot ovat kahden viikon aikana evakuoineet arvioltaan 113 500 ihmistä. Afganistanissa on edelleen kymmeniä tuhansia ihmisiä, jotka haluavat lähteä maasta.
 Lue lisää:
 Yhdysvallat on aloittanut joukkojensa vetämisen Kabulin lentokentältä
 Suomi sai evakuoitua Kabulista turvamiehiä perheineen USA:n lennolla – Haavisto Yhdysvaltojen avusta: "Uskon, että tämä oli vastapalvelus"
 Presidentti Niinistö Ykkösaamussa: Suomalaisjoukkojen lähettämistä ulkomaille tulisi helpottaa – Haavisto kannattaa ehdotusta
 Kansalaisjärjestö: Saksa jätti Afganistaniin ainakin 5 000 entistä työntekijää perheineen
 Kirjeenvaihtajalta: Joe Biden menetti päällimmäisen perusteensa vetäytymiselle Afganistanista – uusi terroristijahti käynnistyi jo

USA on siirtynyt evakuointioperaationsa viimeiseen vaiheeseen


Summary: Pohjoismaiden suurin käsityölankojen valmistaja löytää yhä useammin aloittelevia neulesuunnittelijoita somesta. Reetta Pellikka on yksi heistä. Hän neuloo parhaillaan Novitalle 12 neuleen talvimallistoa.

Loppukesän päivä on vielä kaunis ja lämpöinen, kun Suomessa lomaileva  Reetta Pellikka  istahtaa kyläilyreissulla aitan rappusille ja vetää käsityöpussinsa esiin. Samassa pyöröpuikot jo heiluvat.
 Käsityö seuraa mukana kaikkialle, myös lapsuusmaisemiin Jalasjärvelle Etelä-Pohjanmaalle.
 Innokas käsityöharrastaja luo silmukat skandityyliseksi luonnehtimaansa villapaitaan. Se ei ole tänä vuonna tekijälleen ensimmäinen, eikä varmasti viimeinenkään. Päinvastoin, nyt on urakoitava.
 Käsityöt ovat aina olleet Reetta Pellikalle tärkeä harrastus, mutta vasta muutama vuosi sitten hän hurahti kunnolla neulomiseen.
 Pohjoismaiden suurin käsityölankojen valmistaja Novita huomasi 28-vuotiaan käsityöharrastajan neuleet tämän Instagram-tililtä. Nyt Reetta Pellikka viimeisteleekin neuleita Novitan talvimallistoon.
 Novitan lokakuussa ilmestyvässä talvilehdessä on häneltä 12 neuletyötä, niin neuleita kuin asusteitakin.
 – Sinne tulee minulta villapaitoja, pari liiviä, pipoja ja huiveja. Baskeri on vielä tekemättä.
 On ihanaa nähdä, kun ihmiset tekevät ohjeillani villapaitoja ja jakavat valmiiksi saamistaan neuleista kuvia.  Reetta Pellikka
 Pellikka ihmettelee itsekin, miten nopeasti hänen neuleharrastuksensa pomppasi omista kokeiluista siihen, että muut neulovat nyt hänen ohjeillaan ja jopa tilaavat häneltä valmiita tuotteita.
 – On ihanaa nähdä, kun ihmiset tekevät ohjeillani villapaitoja ja jakavat valmiiksi saamistaan neuleista kuvia. Uskomaton tunne, että on pystynyt jakamaan jotain, josta muutkin saavat paljon iloa.
 Novita ihastui Reetta Pellikan mallien lisäksi hänen energiseen, iloiseen ja positiiviseen somepersoonaan. Reetta Pellikka
 Mummolassa oma kudin
 Reetta Pellikan neulomisinnostus juontaa lapsuuteen. Mummo oli taitava käsitöiden tekijä.
 – Mummolassa minulle oli aina oma neuletyö. Yhdessä teimme, mummolla oli vieressä omansa. Myös meillä kotona on tehty paljon käsitöitä. Äidin kanssa on paljon ommeltu.
 Pellikka kertoo, että lapsuuden opit ja kokemukset muokkasivat hänen arvojaan vaatteiden käyttäjänä ja tekijänä.
 – Kun näkee vaivaa ja neuloo itselleen vaikka ison villapaidan, oppii arvostamaan vaatteen eteen tehtyä työtä. Laadukkaasta materiaalista tehty neule säilyy käytössä pitkään, jopa sukupolvelta toiselle.
 “Saattaa aiheuttaa riippuvuutta”
 Reetta Pellikka ei ole kainostellut omien neuleidensa blogiin ja someen vientiä. Hän sanoo “käännyttävänsä” muitakin yhtä hurahtaneiksi neuleisiin kuin mitä hän itse kokee olevansa.
 – Mielelläni jaan tätä sanomaa. Käsin tekemällä saa juuri sellaista mitä itse haluaa. Olen miettynyt, että pitäisikö laittaa varoitus: “Saattaa aiheuttaa riippuvuutta!”.
 Reetta Pellikka on koulutukseltaan kauppatieteilijä, Lappeenrannasta valmistunut ekonomi, joka työskentelee norjalaisessa start up -yrityksessä.
 Somen voima pääsi yllättämään markkinoinnin ammattilaisen. Kun hän vei blogiinsa ja Instagram-tililleen kuvia neulomistaan vaatteista ja jakoi pyynnöstä niiden ohjeita, hän ajatteli sitä vain yhteisen ilon jakamisena, ei työllistäjänä.
 – Sosiaalinen media mahdollistaa esiintulon varsinkin, jos on jotain erityisosaamista ja jos ei ole mahdottomasti muita, jotka tekevät juuri samaa. Mukava yllätyshän tämä on ollut, sanoo käsityöharrastaja.
 Minimaalista ja skandinaavista työn alla. Päivi Rautanen/Yle
 Urbaaneista aikuisista uusia neulojia
 Novitan markkinointi- ja viestintäjohtaja  Linda Permanto  vahvistaa, että sosiaalisen median näkyvyydellä on suuri merkitys, kun yhtiö etsii aloittelevia suunnittelijoita. Permanto löysi Pellikan Instagramista.
 – Hänen omaleimainen ja klassinen tyylinsä vetosi. Uskon, että se inspiroi nuoria, urbaaneja aikuisia, joista toivottavasti kasvaa uusia neulojia, Linda Permanto perustelee valintaa.
 Novita ihastui myös Reetta Pellikan tapaan käyttää erilaisia lankoja eri neuleissa, niin ohuita kuin paksuja.
 Linda Permanto kertoo Novitan etsivän yhteistyökumppaneita myös erilaisilla kilpailuilla. Viimeksi keväällä Novita järjesti kaarrokeneuleiden suunnittelukilpailun, jonka satoa julkistetaan joulukuun alussa.
 Hänen omaleimainen ja klassinen tyylinsä vetosi. Uskon, että se inspiroi nuoria, urbaaneja aikuisia, joista toivottavasti kasvaa uusia neulojia.  Linda Permanto
 Neuleohjeet yksinkertaisiksi
 Reetta Pellikka on huono seuraamaan muiden laatimia neuleohjeita. Hän on luonut omat mallinsa saadakseen aikaan, mitä itse haluaa.
 – Ne pohjautuvat inspiraatioon, kun näkee muiden töitä, kuvia ja kuvioita. Tykkään katsoa vanhoja, klassisia neuleita. Mietin, miten niitä saisi vähän modernisoitua.
 Alun perin Reetta Pellikka latasi someen vain kuvia valmiista neuleistaan. Hiljalleen hänen seuraajansa alkoivat kysellä ohjeita.
 – Haluan tehdä ohjeista helppolukuisia, jotta aloittelijakin selviää.
 Reetta Pellikka on huomannut, että neuleohjeiden kieli on kuin oma kielensä, jota pitää ensin opetella lukemaan.
 – Pitää tietää, mitä asiat tarkoittavat, ennen kuin niitä pystyy lukemaan.
 Yksinkertaisuuteen ohjekielessään pyrkivä tekijä on saanutkin paljon kiitosta teksteistään. Monet laittavat valmiiksi saamastaan neuleesta kuvan mallin luojalle.
 – Se lämmittää sydäntä. Uskomatonta, että joku on ohjeellani saanut tehtyä itselleen mieluisan tuotteen.
 Helppoa mutta näyttävää
 Reetta Pellikka kuvaa neuleitaan minimalistisiksi.
 – Tavoitteena on tehdä näyttäviä neuleita, mutta yksinkertaisilla tekniikoilla. En käytä mitään ihmeellisiä leikkauksia. Neuleissani saattaa olla jokin pieni juju, joka tulee helpolla tekniikalla.
 Ei uskoisi, että tämä käsityöharrastaja kuvaa itseään hieman kärsimättömäksi neulojaksi.
 – Jos on hyvin hidastekoinen tekniikka, ja tuntuu, ettei jaksa tehdä itsekään, niin miksi muutkaan haluaisivat tehdä sellaista. Neuleeni syntyvät mahdollisimman helposti, mutta ulkomuodosta ei tingitä.
 Reetta Pellikka tavoittelee näyttäviä neuleita, jotka voi toteuttaa yksinkertaisilla tekniikoilla. Reetta Pellikka
 Hidasta muotia
 Reetta Pellikka kuvaa omaa tyyliään niin vaatteissa kuin kotinsa sisustuksessakin yksinkertaiseksi ja skandinaaviseksi.
 Tykkään käydä kirppareilla ja ottaa käyttöön äidin ja mummon vanhoja vaatteita. Sitä kautta haluan luoda uniikin tyylin.  Reetta Pellikka
 Alun perin hänen blogissaan ei vilissyt neulekuvia ja -ohjeita, vaan hän työsti jo opiskeluvuosinaan  Fashion Statement -blogiaan ; vei sinne asukokonaisuuksiaan ja kirjoitti tyylipohdinnoistaan.
 – Pääpaino aiheissa keskittyi ekologisuuteen ja hitaaseen muotiin. Oma hyvä tyyli on aina muodissa.
 Reetta Pellikka kertoo, että hänen asukokonaisuuksissa korostuvat edelleen laadukkaat materiaalit ja vintage-löydöt.
 – Tykkään käydä kirppareilla ja ottaa käyttöön äidin ja mummon vanhoja vaatteita. Sitä kautta haluan luoda uniikin tyylin.
 Villapaitojen luvatussa maassa
 Rakkaus vei jo vuosia sitten Reetta Pellikan Porvoosta Norjaan, villapaitojen luvattuun maahan. Miten siellä pärjää suomalainen käsityöharrastaja omilla neuleillaan?
 – Ihan hyvin pärjää. Maasta löytyy paljon tekijöitä ja sieltä saa inspiraatioita. Norjalaiset todella osaavat villapaitojen neulomisen.
 Neuleisiin hurahtanutta ilahduttaa toki sekin, että Norjassa on paljon omaa villan tuotantoa.
 – Tulevaisuudessa haluan ottaa käyttöön myös tätä toista kotimaista villaa.
 Reetta Pellikka haluaa suunnitella ja valmistaa pitkäkestoisia ja ekologisia vaatteita. Kuvassa Reettalla on yllä neule, jonka silmukat olivat vasta luotuna jutun alkupään kuvissa. Noora Pellikka
 Lue lisää:
 Tapion lankakaupasta tuli pienen maalaiskylän turistirysä – 100 000 lankakerän valikoimaa tullaan hypistelemään bussilasteittain
 Pyöröpuikot viedään nyt käsistä ja islantilaispaidat räiskyvät somessa – laulaja Harry Stylesin laukaisema neulontabuumi lähti koronan myötä täysin lapasesta
 7 viikossa melkein puoli miljoonaa klikkausta – Strömsö-paidan ohje kiinnostaa jo Islannissa asti
 Millaiset neuleohjeet saavat sinut koukkuun? Oletko neulonut Pellikan ohjeilla? Voit osallistua keskusteluun maanantaihin 30.8. kello 23 saakka.

Reetta Pellikka, 28, hurahti neulomiseen, ja nyt hänet tunnetaan somessa helpoista skandineuleistaan – hitaan muodin arvot opetti oma mummo


Summary: Ylöjärveläinen moottorisahataiteilijan Juha Käkelän innostus alkoi, kun mökkitukeista tulikin eläimiä. Puu kiehtoo häntä elävänä materiaalina. Helposti saatavilla olevaa materiaalia on myös helppo työstää.

Ylöjärven Takamaalla pihapiiri pullistelee erilaisia puuveistoksia, joiden aiheet vaihtelevat karhuista naishahmoihin. Maata kuorruttaa paksu sahanpurukerros.
 Töiden keskellä astelee  Juha Käkelä , jonka viimeisin saavutus on pronssisija Ilomantsissa pidetyssä karhunveiston mestaruuskisassa.
 Ansioituneen moottorisahataiteilijan ura alkoi melkein vahingossa – lahjasahasta.
 Käkelä tankkaa työn alussa aina kymmenen moottorisahaa valmiiksi täyteen.  Timo Turpeinen / Yle
 – Sain aikoinaan kolmekymppisenä lahjaksi käytetyn moottorisahan. Piti tehdä mökki takapihalle, ja tukeista alkoikin tulla eläimiä. Mökit jäivät tekemättä.
 – Koulussa olin hyvä käsitöissä ja musiikissa, mutta muu ei niinkään kiinnostanut. Puukko on pysynyt hyvin kädessä pienestä pitäen. Olen myös tehnyt koko ikäni öljyvärimaalauksia.
 Käkelä on itseoppinut ITE-taiteilija, sillä uran alkuvaiheessa ei ollut vielä kursseja tarjolla.
 – Nysväsin itsekseni takapihalla, yritin katsoa mallia ja opiskella anatomiaa lasten leluista. Pikkuhiljaa alkoi tulla oppia ja kokemusta – töitä kehtasi antaa äidillekin lahjaksi, hän naurahtaa.
 Puuveistosten aiheet vaihtelevat karhuista naishahmoihin.  Timo Turpeinen / Yle
 Kymmenen tankattua sahaa
 Käkelä käyttää töissään kaikenlaista puuta, mutta pääasiassa lehtikuusta, douglaskuusta, poppelia ja raitaa. Paras veistos tulee hänen mielestään lehtikuusesta.
 Puu kiehtoo taiteilijaa elävänä materiaalina, jota saa Suomessa helposti ja halvalla. Sitä on myös helppo työstää.
 Ja tottakai ammattilaisen sahojen täytyy olla kunnossa.
 Käkelä tankkaa työn alussa aina kymmenen moottorisahaa valmiiksi täyteen. Näin voi vaihtaa lennosta sahaa eivätkä hyvä flow ja fiilis pääse katkeamaan.
 – En juurikaan maalaa omia töitäni, yleensä poltan ne ja laitan öljyä päälle. Teen veistoksen taakse viiltoja, ettei naaman eteen tule isoja halkeamia, hän kertoo.
 Käkelä vakuuttaa moottorisahataiteilun olevan turvallinen laji. Timo Turpeinen / Yle
 Veistäminen saattaa näyttää hurjalta, mutta Käkelä torppaa puheet vaarallisuudesta.
 – Yli kuuden vuoden aikana veistokursseillani on ollut mukana satoja ensikertalaisia. Mitään vaurioita tai haavereita ei ole koskaan sattunut. Kun on turvavälineet ja sahat kunnossa ja tasainen tanner työalustana, on homma tosi turvallista.
 Puukansa halajaa kursseille
 Juha Käkelä on huomannut, että puun työstäminen kiinnostaa nykypäivänä ihmisiä. Hänen veistokursseilleen riittää kaikenikäisiä tulijoita.
 – Korona on varmaan vaikuttanut paljon kotona tekemiseen. Tietoisuus leviää myös somen kautta, kun postataan kuvia töistä Facebookiin ja Instagramiin. Tämä on helppo ja hauska harrastus, eivätkä työkalut maksa paljon.
 Käkelän vetämät kansanopiston kurssit ovat olleet alusta asti loppuunmyytyjä.
 – Pohjanmaalta soitti kerran kansanopiston rehtorikin ja ihmetteli, että mitä niillä kursseilla oikein tehdään, kun he eivät ole koskaan saaneet äijiä mitenkään mukaan, ja nyt kurssit ovat täynnä.
 Käkelä asuu ja työskentelee Pirkanmaan Ylöjärvellä. Timo Turpeinen / Yle
 Käkelän oppilaat ovat menestyneet alan kisoissa. Olemmeko me suomalaiset moottorisahaveistäjien kansaa? Kysymys hymyilyttää miestä.
 – Me ollaan kollegan sanoin puukansaa, mutta moottorisahaveistossa olemme vähän jälkijunassa – vielä pitäisi pikkuisen harjoitella. Tietoisuutta ja opetusta voisi lisätä.

Moottorisahataiteen veistokurssit täyttyvät hetkessä innokkaista oppilaista – Lajin Suomen-mestari: "Veistäminen elää voimakasta nousukautta"


Summary: Vanhempi mies on kuollut mönkijämatkalla, kun ulosajossa mönkijä törmäsi puuhun.

Noin 70-vuotias mies on kuollut mönkijäturmassa lauantai-iltapäivällä Lopella.
 Miehen oli ajanut hiekkatietä, jolta mönkijä oli tuntemattomasta syystä ajautunut ulos. Ulosajossa mönkijä törmäsi puuhun.
 Kuljettaja kuoli onnettomuuspaikalla ensihoidosta huolimatta.
 Poliisi ja liikenneonnettomuuksien tutkijalautakunta selvittävät vielä onnettomuuden syitä.

Mönkijäkuljettaja kuoli Lopella


Summary: Nuorten syrjäytyminen saattaa lähteä liikkeelle harkitsemattomista teoista tai kiusaamisesta. Pahimmillaan osa nuorista ei pääse enää ulos asunnostaan. Tuorein hanke maaseudun nuorten auttamiseksi on lähtenyt liikkeelle Pohjois-Savossa.

Maaseudulla asuvien nuorten auttamiseksi on pistetty pystyyn useita eri hankkeita viime vuosina. Yleensä tilanteet lähtevät ratkeamaan, kun nuori saa rinnalleen edes yhden välittävän ihmisen.
 Näin kävi myös Tuusniemellä asuvalle 22-vuotiaalle  Joukolle . Hänen elämä meni sekaisin useammaksi vuodeksi yläkouluikäisenä. Aiheen arkaluonteisuuden vuoksi hän esiintyy jutussa pelkästään etunimellään.
 – Tuli tehtyä harkitsemattomia tekoja, joista on tullut seuraamuksia ja niitä tekoja olen katunut, hän sanoo.
 Jouko yritti opiskella ammattikoulun rakennuslinjalla ja asua välillä omillaan niin Kuopiossa kuin Tuusniemelläkin. Opiskelu ei kuitenkaan kiinnostanut ja aikaa tuli vietettyä koulun sijaan kaupungilla kavereiden kanssa.
 – Opiskelu katkesi pariin otteeseen poissaolojen takia ja Kuopion solu-asunto ei tuntunut kodilta. Olin hyvin stressaantunut.
 Muutaman vuoden hapuilun jälkeen hän pääsi elämässä jaloilleen etsivän nuorisotyöntekijän avulla. Jouko tutustui  Hanna Miettiseen  yläkoulun aikana viettäessään aikaa nuortentiloissa.
 Nuorisotilojen playstation on tuttu Joukolle, joka kävi tiloissa koko kouluajan. Marianne Mattila / Yle
 Miettinen piti yhdessä Joukon kanssa tiiviisti yhteyttä oppilaitokseen. Eri aloja palloteltiin ja etsittiin, mitä muita vaihtoehtoja voisi olla kuin opiskelu, hän kertoo.
 Lopulta tilanne alkoi ratketa, kun Jouko pääsi kunnan kesätöihin. Nykyinen oppisopimuskoulutus tapahtuu samoissa töissä.
 Nyt nuori mies tiivistää tapahtumat muutamaan lauseeseen:
 – Ilman tukea en olisi päässyt jaloilleni näin nopeasti. Nyt olen ollut kaksi vuotta työelämässä ja jatkan työssä oppisopimuksella. Tämä on sopivin työ, jossa viihdyn, Jouko kertoo.
 Neljän seinän sisälle juuttuneille linkki elämään
 Tuorein hanke maaseudun nuorten auttamiseksi on lähtenyt liikkeelle Pohjois-Savossa. Kohteena ovat peruskoulun jälkeen kotiin jumiutuneet 18–29-vuotiaat nuoret. Yleensä syynä opiskelu- ja työelämän ulkopuolelle jäämiseen on mielenterveys- ja päihdeongelmat. Monella on taustalla pitkään jatkunutta kiusaamista.
 Nuorten palvelun vetämää hanketta pilotoidaan neljässä maaseutukeskuksessa Tuusniemellä, Kaavilla, Juankoskella ja Nilsiässä. Tavoitteena on löytää hukassa oleville nuorille joku sosiaalinen sidos. Se voi olla yksi ihminen tai kokonainen yhteisö.
 Yhteisösuunnittelija  Riitta Rönkkö  arvioi, että jokaisesta ikäluokasta jää 1–2 nuorta per kuntakeskus kotiin.
 – Uskomme, että kun näiden nuorten sosiaalinen verkosto laajenee, he jaksavat toisten tuella toteuttaa paremmin omia unelmiaan, Rönkkö sanoo.
 Nuorten palvelulla on Kuopiossa, Iisalmessa ja Varkaudessa Zemppareita, jotka ovat nuorten tukihenkilöitä. – Tässä hankkeessa keskitytään maaseutuun, Riitta Rönkkö sanoo. Marianne Mattila / Yle
 Nuorten tukijoiksi haetaan vapaaehtoisia.
 Pienillä paikkakunnilla vapaaehtoistyö on erilaista kuin kaupungeissa. Nuorten tunnettavuuden ja leimautumisen pelko otetaan huomioon pestaamalla ihmisiä ristiin paikkakunnalta toiselle.
 Ensimmäisten hankeviikkojen aikana työntekijät ja paikkakuntien nuorisoalan ammattilaiset ovat rakentaneet verkostoja, jotta yhteistyö ja tiedonkulku olisivat mahdollisimman saumatonta.
 Maalla tuen saaminen ja vapaa-ajan mahdollisuudet voivat olla rajoitetumpia.
 – Esimerkiksi mielenterveyspalveluihin on pitkät matkat julkisella liikenteellä, Rönkkö sanoo.
 Nuorisotyöntekijä rimputtaa ovikelloa, jos muu ei auta
 Hanna Miettinen tunnistaa ilmiön Tuusniemellä. Nuori lukkiutuu kotiinsa ja syrjäytyy pikkuhiljaa ympäröivästä yhteisöstä kokonaan.
 Kun hän itse kuulee tällaisesta tapauksesta, alkaa hän rakentaa yhteyttä nuoreen ensin soittamalla, tekstaamalla tai somen kautta. Välillä käytössä on perinteinen etanapostikin.
 – Tarvittaessa käyn oven takana kysymässä miten menee ja voitaisiinko jutella hetki, Miettinen kertoo.
 Hanna Miettinen on käynyt monet keskustelut nuorisotilojen keittiössä. Marianne Mattila / Yle
 Etsivä nuorisotyö perustuu vapaaehtoisuuteen, joten nuori saa itse päättää haluaako hän tavata vai ei.
 – Toki se on vakava tilanne, koska kenenkään ei kuuluisi jäädä yksin kotiin, Miettinen sanoo.
 Syrjäytyminen on usein periytyvää, mutta vanhempia pitkään nuorten kanssa työtä tehnyt Miettinen ei halua syyllistää. Hän ymmärtää, että jokaisella on omat syynsä ulkopuolelle jättäytymiseen.
 – Tukea on tarjolla, kun ihmiset haluaisivat ottaa sitä vastaan, hän sanoo.
 Tuusniemellä syrjäytymisen kanssa painitaan myös aikuisten parissa. Erittain vanhusvoittoisen kunnan tilanne on kroonistunut tietää Tuusniemen kunnanjohtaja  Timo Kiviluoma .
 – Autettavien lukumäärä on vakio ja syrjäytyminen näkyy keski-ikäisissäkin, Kiviluoma kertoo.
 Noin 2 500 asukkaan kunnassa ikäluokat pienenevät. Tällä hetkellä kolmella yläluokalla on yhteensa 80 oppilasta. Viimeiset viisi vuotta kuntaan on syntynyt 10–20 lasta vuosittain.
 Lue lisää:
 Pyysimme nuorisotyöntekijöitä pitämään viikon ajan päiväkirjaa työstään – uupumus näkyy nuorissa kesän kynnyksellä
 Syrjäytymisen kanssa taistellut Petteri Ylösmäki, 21, uskoo: oppivelvollisuuden piteneminen vähentää pudokkaiden määrä
 Nuorten hätä on kasvanut avunantokykyä suuremmaksi – Sekasin-chatin päivystäjä: "Mietin huolestuneena että kuka näitä kaikkia nuoria ehtisi auttamaan"

Teini-iän teot sotkivat Joukon elämän vuosiksi – nyt 22-vuotias opiskelee ammattiin, mutta ilman tukea hän ei olisi päässyt jaloilleen


Summary: Saksassa on käsillä koronapandemian neljäs aalto. Lounais-Saksassa sijaitseva Baden-Württembergin osavaltio esittää tiukempia rajoituksia rokottamattomille aikuisille.

Saksan kristillisdemokraattinen unioni (CDU)

Baden-Württembergin osavaltio suunnittelee tiukempia koronarajoituksia rokottamattomille kansalaisille. Asiasta  uutisoi saksalaislehti Bild .
 Lounais-Saksassa sijaitsevan osavaltion johto ehdottaa, että rokottamattomat aikuiset eivät esimerkiksi pääsisi ravintoloihin ja konsertteihin. Lisäksi rokottamattomien sosiaalisia kontakteja halutaan rajoittaa.
 Monissa Saksan osavaltioissa on käytössä koronapassi. Esimerkiksi moniin liikuntaharrastuksiin vaaditaan joko todistusta tuoreesta koronatestistä tai rokotepassista.
 – Olisi väärin, jos kaikkien pitää kantaa vastuu yhdessä. Tästä syystä säännöt ovat eri rokottamattomille ja rokotetuille, osavaltion CDU-puolueen  Thomas Strobl  kertoo Bildin mukaan.
 Koronatartuntojen määrä on noussut Saksassa viime viikkoina. Stroblin mukaan osavaltion on ryhdyttävä toimiin, mikäli tautitilanne uhkaa kuormittaa esimerkiksi osavaltion pääkaupungin Stuttgartin tehohoidon tilannetta.
 Bildin mukaan myös naapuriosavaltio Baijerin terveysministeri tukee ehdotusta. Baden-Württembergin osavaltion ehdotusta on myös kritisoitu sen puuttumisesta ihmisten yksityiselämään.
 Arviolta yli 60 prosenttia saksalaisista on saanut täyden rokotussuojan. Baden-Württembergin osavaltio haluaisi tiukempia rajoituksia rokottamattomille aikuisille koronatartuntojen määrän jälleen noustessa.  Sven Simon / AOP
 Koronapolitiikka koskettaa myös liittopäivävaaleja
 Saksassa on ollut koronapandemian aikana käytössä tiukkoja sulkutoimia, joihin  liittokanslerin tehtävistä väistyvän   Angela Merkelin  tärkeimmät seuraajaehdokkaat eivät halua palata. Saksan liittopäivävaalit järjestetään 26. syyskuuta.
 Tähän mennessä arviolta yli 60 prosenttia saksalaisista on saanut täyden rokotussuojan.
 Saksan on syyskuun alusta alkaen määrä tarjota  ikääntyneille sekä riskiryhmään kuuluville kansalaisilleen tehosterokotetta koronaviruksen aiheuttamaa tautia vastaan.
 Lokakuussa Saksan on puolestaan määrä luopua maksuttomista koronatesteistä. Lokakuun 11. päivästä alkaen ainoastaan ne henkilöt, joille rokotusta ei suositella, kuten lapset, saisivat testauttaa itsensä maksutta. Hallinnon tarkoituksena on näin kannustaa ihmisiä ottamaan rokote, Reuters arvioi.
 Lue myös:
 Täältä löydät kaikki tuoreimmat uutiset koronasta
 Saksassa aikuiset tarvitsevat koronapassin treeneissä – Voisiko se mahdollistaa harrastustilojen laajemman aukiolon myös Suomessa?
 Berliini haluaa välttää uuden traumaattisen koronasulun ja siksi koululaiset tekevät kolme pikatestiä viikossa

Saksalaisosavaltio: Tiukempia rajoituksia rokottamattomille


Summary: Alkujaan kaupunkiin syntyneille lapsille perustettu omenapuutarha on kasvanut 20 vuodessa hyvin satoa tuottavaksi alueeksi, mistä kaupunkilaiset saavat hakea omenansa. Näin iso ilmainen ja julkinen omenapuutarha on erikoisuus Suomessa.

Imatralla Vuoksen vieressä on pitkä ja melko kapea puistomainen nurmialue. Alueella on noin 300 omenapuuta, joista tulee hyvänä vuonna paljon satoa.
 Tänä vuonna  kaupunki tiedotti sivuillaan, että puista voi jälleen käydä keräämässä omenat pois . Joinain vuosina omenoita on pilaantunut puiden juurille, kun satoa on tullut niin runsaasti.
 Elokuun loppupuolella oli vielä kymmenisen puuta täynnä omenaa. Ville Toijonen / Yle
 Imatran omenapuutarha syntyi vuonna 2001, kun alueelle päätettiin istuttaa yksi omenapuu jokaista vuonna 2000 syntynyttä lasta kohti.
 "Millenium-vauvojen" oma omenapuutarha-alue on Vuoksen ja Sienimäen kaupunginosan välissä, vain parisataa metriä Kuutostiestä pohjoiseen. Alueella kasvaa kaikkiaan 14 eri omenalajiketta.
 Omenia moneen tarpeeseen
 Imatralainen  Olga Salmi  on keräämässä omenia jo toista kertaa tänä vuonna. Salmen perhe asuu Sienimäellä, muutaman sadan metrin päässä omenpuutarhalta. Salmen mukaan kahtena viime vuonna sato on ollut jotenkin huono, eikä sieltä ole saanut juurikaan omenaa.
 – Kerään omenoita ihan sellaisenaan syötäväksi. Syön niitä päivittäin. Pakastan myös omenoita ja sitten talvella niistä voi tehdä hilloa tai mehua, Salmi kertoo.
 Omenasato oli kooltaan melko pientä tänä vuonna. Ville Toijonen / Yle
 Salmi tykkäisi, jos kaupunki istuttaisi johonkin muuhunkin kaupunginosaan julkisen omenatarhan.
 – Tai voisihan omenoiden sijaan istuttaa muutamia päärynäpuitakin.
 Kaupunki antaa puuntaimen vastasyntyneille
 Imatran kaupunki on jatkanut vuosituhannen alusta saakka omenapuuntaimienantamistavastasyntyneiden perheille. Salmet saivat lapsen viisi suotta sitten ja he saivat valita omena- ja päärynäpuun väliltä.
 – Me valitsimme silloin päärynäpuun. Tänä vuonna puusta tuli kaksi tai kolme tosi pientä päärynää. Ei niistä vielä ollut syötäväksi valitettavasti, sanoo Salmi.
 Tänä vuonna toukokuussa sattui sateinen kahden viikon jakso juuri omenapuun kukkien avautumisen aikaan. Monissa puissa  pölyttäminen jäi sateiden takia väliin .
 Ne omenat, mitkä ovat kasvaneet, ovat omenatarhassa melko pieniä johtuen kesän pitkästä hellejaksosta. Imatran omenapuutarhassa on vielä pieniä, noin pingispallonkokoisia omenia noin kymmenessä puussa. Muut puut ovat aivan omenattomia.
 Jäljellä olevat omenat ovat hyvin pieniä, mutta hyvin makeita. Ville Toijonen / Yle
 Ainut laatuaan Suomessa
 Kaupungin perustama kolmensadan omenapuun puisto on erikoisuus Suomessa. Luonnonvarakeskuksen tutkija  Maarit Heinonen  ei ole kuullut, että muualla olisi näin ison mittakaavan julkista omenapuupuistoa.
 Yksittäisiä nimikkopuita kunnissa ja kaupungeissa voi olla.
 – Lisäksi Suomessa on erilaisia paikkoja, missä vaalitaan omenalajiston monipuolisuutta, mutta ne eivät ole niin sanottuja julkisia puutarhoja, sanoo Heinonen.
 Imatralla oli laitettu muutama viikko sitten kyltit, jotka kehoittivat ottamaan omenia. Ville Toijonen / Yle
 Yksi tällainen on Jokioisissa sijaitseva  Ferrarian rinne . Loimaalla puolestaan on iso hedelmälajipuisto  Fruticetum . Siellä omenatarhassa on lähes 300 eri lajiketta. Fruticetumissa järjestetään itsepoimintaa pientä korvausta vastaan, joten sekään ei ole ihan verrattavissa Imatran omenapuutarhaan.
 – Maskussa, Louhisaaren kartanolinnan alueella on myös hedelmätarha. Siellä on pyritty viljelemään vanhoja omenalajikkeita, Heinonen kertoo.

Vauvat saivat oman puun erikoisesta omenatarhasta – nyt siellä on 300 puuta täynnä ilmaisia omenoita kenen tahansa poimittavaksi


Summary: Taskuparkkeeraus on myrkkyä isolle osalle suomalaisista autoilijoista. Liki puolet hakee ennemmin väljemmän pysäköintipaikan kuin yrittää pysäköidä kadunvarressa kahden auton väliin. Taskuparkin arastelussa on myös maantieteellisiä eroja.

Lähes puolet suomalaisista autoilijoista välttelee taskuparkkeerausta, selvisi pysäköintialan yrityksen EasyParkin teettämästä kyselystä. Kyselyyn vastasi noin tuhat suomalaista, joilla on ajokortti.
 Yksi syy taskuparkkeerauksen välttelemiseen voi olla sosiaalinen paine, arvelee liikenneopettajien kouluttaja  Harri Saartenkorpi  Hämeen ammatti-instituutista.
 – Ehkä se koetaan vaikeaksi, kun muut autoilijat ovat seuraamassa parkkeerausta. Arkuudesta pääsee eroon harjoittelemalla sellaisen ihmisen kanssa, joka osaa neuvoa taskuun peruutuksen niin, että se alkaa tuntua helpolta.
 Kyselytutkimuksen perusteella naisista 15 prosenttia kieltäytyy kokonaan taskuparkista ja 57 prosenttia välttelee sitä. Miesautoilijoissa kieltäytyjiä on kuusi prosenttia ja välttelijöitä 35 prosenttia.
 Taskuparkkeerausausta arastellaan vähiten pääkaupunkiseudulla. Siellä hieman yli puolet autoilijoista pysäköi taskuun ongelmitta. Keski-Suomessa vastaava osuus on vain 27 prosenttia, Pohjois-Suomessa 35.
 Tampereella asuva  Kiia Korvakangas  sanoo mieluummin etsivänsä väljemmän parkkipaikan kuin yrittää pysäköidä kahden auton väliin.
 – Jos on ihan pakko, niin silloin taskuparkkeeraan, mutta jos löytyy muu paikka niin mieluummin se. Ahtaaseen väliin on vaikea saada auto ja sitä pelkää, että kolhii autoa.
 Hämeenlinnalaiselle  Olli Heiskaselle  on valmis parkkeeraamaan taskuun autokoulusta saaduin opein. Toki oppirahojakin on tullut parkkeerauksesta maksettua, hän myöntää.
 Yksinkertaiset neuvot onnistuneeseen taskuparkkiin
 Liikenneopettajien kouluttaja Harri Saartenkorpi antaa yksinkertaiset ohjeet siitä, miten taskuparkkeeraus sujuu hyvin ja helposti. Voit katsoa ohjeet myös jutun videosta.
 1. Pysähdytään sen auton rinnalle, jonka taakse ollaan pysäköimässä. Samalla on syytä varmistaa, että takana olevat ovat huomanneet pysäköintiaikeet.
 2. Käännetään ratista kaikki oikealle ja lähdetään varovasti peruuttamaan. Kun kuljettajan sivupeilistä näkyy takana olevan auton keula, oikaistaan ohjaus.
 3. Kun oman auton etukulma on ohittanut edessä olevan auton takakulman, käännetään ratista kaikki vasemmalle.
 4. Lopuksi oikaistaan auto keskelle pysäköintiruutua niin, että edessä ja takana oleva auto pääsevät lähtemään.
 Voit keskustella aiheesta maanantai-iltaan klo 23:een asti.

Tutkimus: melkein puolet suomalaisista autoilijoista välttelee taskuparkkiin ajamista – katso, kuinka ammattilainen hoitaa homman


Summary: Pakistanin äärijärjestöjen on pelätty vahvistuvan Talibanin tultua valtaan naapurimaassa. Näin ei kuitenkaan välttämättä tule käymään, arvioi paikallinen asiantuntija. Hänen mukaansa on silti selvää, että Pakistanin äärijärjestöt tukevat aattellisesti Talibania.

Pakistanin pääkaupungin Islamabadin keskustassa piikkilangan ja barrikadien takaa pilkistää valkoisen minareetin ja punertavan sävyiset seinät omaava moskeija. Porteille ei pääse ajamaan, lähistöllä partioi poliiseja ja kaikkia alueella asioivia tarkkaillaan.
 Tämä on pahamaineinen Lal Masjid, eli Punainen moskeija, jonka ääriuskonnollisia johtajia ja oppilaita vastaan Pakistanin armeija teki hyökkäyksen vuonna 2007.
 Viikon kestäneessä operaatiossa kuoli 154 ihmistä, ja silloin vielä lähistöllä toiminut Suomen lähetystökin joutui sulkemaan ovensa tulitaisteluiden vuoksi.
 Punainen moskeija oli jo vuosia ollut ääriuskonnollisuuden pesäke Pakistanissa. Sen imaamit olivat yhteydessä al-Qaidaan ja Talibaniin, ja kun moskeijan yhteydessä toimivan naisten koulun Jamia Hafsan mustiin kaapuihin verhoutuneet oppilaat sieppasivat kiinalaisen kauneussalongin työntekijät, armeijan oli toimittava.
 Verisen operaation jälkeen moskeijasta ja Jamia Hafsasta löydettiin automaattiaseita, sinkoja ja itsemurhaliivejä.
 Jamia Hafsan naisopiskelijat kävelivät Punaisen moskeijan pihalla 12. helmikuuta 2020. EPA / SOHAIL SHAHZAD
 Vaikka imaami Abdul Aziz on ollut  kotiarestissa, moskeija saa silti toimia tarkan valvonnan alaisuudessa. Perjantaisin tällä alueella on välillä nähty radikaalien uskonnollisten ryhmien mielenosoituksia.
 Pari viikkoa sitten Talibanin otettua vallan naapurimaassa Afganistanissa, naisten uskonnollisen koulun katolla nähtiin liehumassa Talibanin valkoinen lippu. Viranomaiset kävivät kuitenkin nopeasti poistamassa sen.
 Nyt täällä on hiljaista. Vain ajoittain joku tulee porteista ulos. Ensin turbaanipäinen mies käy keskustelemassa turvallisuusjoukkojen kanssa, sitten täysin hunnutettu nainen poistuu rakennuksesta.
 Moskeijan ja siihen kuuluvien koulujen oppilaat ja opettajat asioivat usein kulman takana olevassa vilkkaassa basaarissa. Siellä työskentelevät ihmiset taas käyvät usein kuuntelemassa Punaisen moskeijan saarnoja.
 Näin tekee myös hedelmiä myyvä viisikymppinen  Ghulam Nabi . Hän on tyytyväinen siihen, että Taliban otti vallan naapurimaassa.
 – Se mitä Intia halusi, ei tapahtunut. Intialla oli kaikista eniten konsulaatteja Afganistanissa, hän sanoo ja huitoo kuumuudessa pörrääviä kärpäsiä ympäriltään.
 – Pakistanissa tapahtuneet terroristi-iskut tehtiin sieltä, Intia oli kaiken takana, Nabi väittää.
 – Taliban teki hyvän päätöksen ja koko Pakistanin kansa on tyytyväinen. Niin minäkin, Nabi sanoo.
 Punaisen moskeijan johtaja Abdul Aziz kuvattuna huhtikuussa 2009. T. Mughal / EPA
 Aivan Nabia vastapäätä työskentelee neljä vuosikymmentä Pakistanissa asunut afganistanilainen pakolainen, nöyrän oloinen parrakas  Ghulam Sakhi , 55. Hän myy perinteistä afganistanilaista riisiruokaa, eli Qabuli Pulauta.
 Sakhi kuuluu turkmeenivähemmistöön ja on kotoisin pohjoisesta Mazar-e-Sharifin kaupungista, missä Talibania on perinteisesti vastustettu. Sakhi ei ole yhtä vakuuttunut Talibanista kuin Nabi.
 – Kai hekin ovat hyviä, olen ollut täällä, niin en tiedä millaisia he ovat todellisuudessa, hän sanoo.
 Sakhi kuitenkin toivoo Talibanin valtaantulon tuovan rauhan Afganistaniin.
 Monet pakistanilaiset peilaavat  Afganistanin tapahtumia Intian ja Pakistanin vihamielisyyksien läpi. Afganistanissa  Hamid Karzain  ja  Ashraf Ghanin  hallinnot olivat läheisissä väleissä Pakistanin arkkivihollisen kanssa. Pakistan pelkäsi läntisen naapurimaan luisuvan täysin Intian vaikutusvallan piiriin.
 Afganistanin presidentti Ashraf Ghani (keskellä oikealla) keskustelee kuvassa edeltäjänsä Hamid Karzain kanssa Kabulissa lokakuussa 2014. Noorullah Shirzada / AFP / Lehtikuva
 Taliban sen sijaan oli hyvissä väleissä Pakistaniin.
 Silti suurin osa pakistanilaisista ei haluaisi maahansa Taliban-hallintoa. Ääriuskonnollisilla ryhmillä on vaaleissa ollut vain vähän kannatusta.
 Nabi ja muut Punaisen moskeijan ympäristössä työskentelevät edustavat siis vähemmistön mielipidettä.
 – Me haluamme, että maassamme olisivat islamilaiset lait voimassa. Epäsiveellisyyden täytyy loppua. Internetissä nähtävän joka puolella kuljeskelun ja seurustelun on loputtava Pakistanissa. Naisetkin tulevat tänne ilman huiveja, koko basaari tietää siitä, Nabi sanoo.
 Ympärillä olevat ihmiset alkavat taputtaa Nabin puheille. Joku taas yrittää toppuutella häntä.
 Aivan Nabin viereisestä kaupasta kaikuu pakistanilaista pop-musiikkia. Taliban ei hyväksy musiikin kuuntelemista. Mitä mieltä Nabi on tästä?
 – No antaa heidän laittaa musiikki pois päältä! hän huudahtaa.
 Pakistanin koulutetun eliitin  ja tavallisen kansan mielipiteiden välillä on suuri kuilu.
 – Ainoa syy, miksi tavalliset ihmiset tukevat Talibania täällä, on islam, sanoo  Javed Siddiq , 40 vuotta urdunkielisessä mediassa työskennellyt journalisti ja analyytikko.
 – He ajattelevat, että talibanit ovat voittaneet kaksi maailman mahtia, ensin Neuvostoliiton ja sitten Yhdysvallat.
 Pakistan olikin mukana Yhdysvaltojen ja Saudi Arabian kanssa kylmän sodan aikaan tukemassa Afganistanin uskonsotureita, joista myöhemmin muodostui Taliban 90-luvun lopulla. Pakistan oli yksi ainoista maista, joka tunnusti Taliban-hallinnon.
 Jo vuonna 1995 sisällissodan keskellä Yhdysvallat pyysi Pakistania yrittämään neuvottelemaan rauhan eri uskonsotureiden ryhmien välille.
 Siddiq pääsi tällöin vierailemaan Afganistanin Kandaharissa ja tapasi Talibanin silloisen johtohahmon, yksisilmäisen  Mullah Omarin , joka  myöhemmin kuoli vuonna 2013.
 – Yksi meidän kameramiehistämme yritti ottaa hänestä valokuvaa. Hän istui aivan vieressäni lounaalla. Mutta Mullah Omarin turvamiehet kielsivät tämän. Heidän islamin tulkintansa mukaan myös kuvien ottaminen on haraam, eli kielletty islamissa, Siddiq muistelee.
 – Aikaisemmin hän oli taistellut neuvostojoukkoja vastaan Afganistanissa, joten hän oli kovan linjan mies. Hän ei halunnut tinkiä mistään, eikä hän osoittanut minkäänlaista joustavuutta.
 Punaisen moskeijan johtaja Abdul Aziz kuvattuna vuonna 2014 moskeijan kirjastossa, jonka hän nimesi uudelleen al-Qaida-terroristijärjestön Osama bin Ladenin kunniaksi.  T. Mughal / EPA
 Nyt Pakistan on jälleen yrittänyt saada aikaan sopimusta Talibanin ja muiden ryhmien välille Afganistaniin.
 Silti varsinkin Ashraf Ghanin hallitus usein syytti naapurimaata Talibanin käyttämisestä Afganistania vastaan.
 Journalisti Siddiq ei kuitenkaan usko, että Talibania olisi tuettu sotilaallisesti tai rahallisesti Pakistanista.
 – Ei, Pakistan ei anna heille sotilaallista tukea. Pakistan on hyvin tietoinen siitä, että jos se alkaa tukemaan Talibania sotilaallisesti, sillä olisi hyvin negatiivisia seurauksia maalle.
 Kun Pakistanin valtio ilmaisi  tukensa Yhdysvaltojen terrorismin vastaiselle sodalle vuonna 2001, useat ääriuskonnolliset ryhmät alkoivat hyökätä armeijaa ja hallitusta vastaan joko sanoin tai teoin.
 Näin myös syntyi Tehreek-e-Taliban Pakistan (TTP), eli Afganistanin Talibanista erillinen Pakistanin Taliban, joka aloitti veristen hyökkäysten sarjan maassa vuonna 2007.
 Viime vuosien aikana terrorismi on kuitenkin saatu lähes tukahdutettua Pakistanissa. Jotkut pelkäävät nyt, että Afganistanin Talibanin valtaantulo saattaa jälleen rohkaista Pakistanin ääriryhmiä.
 Siddiq ei kuitenkaan täysin usko tähän.
 Maa joutui vaikeaan asemaan amerikkalaisten politiikan muututtua äärijärjestöjä kohtaan kylmän sodan jälkeen.
 – [Pakistan] antoi heille lentotukikohdat ja maareitit sotakalustojen lähettämiseen Afganistaniin Talibania vastaan taistelua varten, hän sanoo.
 – Mutta yleisesti ottaen suhde Talibanin ja Pakistanin välillä on ollut hyvä ja Taliban luottaa Pakistaniin.
 Pakistanin terrorismin vastaiset joukot esittelevät taitojaan kansainvälisillä puolustusmessuilla marraskuussa 2018 Karachissa, Pakistanissa. Shahzaib Akber / EPA
 Nyt kun länsivallat lähtevät  Afganistanista, Siddiq uskoo terrorismin uhan olevan ohi Pakistanille. Ääriryhmät eivät voi enää syyttää maata amerikkalaisten auttamisesta. Armeija myös vartioi tarkasti Afganistanin vastaista rajaa, jonka toisella puolella Pakistanin Talibanin taistelijat ovat piileskelleet.
 Silti Punaisen moskeijan kaltaisten tekijöiden vaikutusta ei kannata aliarvioida.
 – Punaisessa moskeijassa tuettiin Afganistanin jihadia innokkaasti. Nyt kun Taliban on palannut, he ajattelevat, että Taliban on voittanut Yhdysvallat, Naton ja lännen, Siddiq sanoo.
 – He ovat hyvin onnellisia ja luultavasti he tulevat tukemaan Talibania täysin Pakistanissa, jos ei aseellisesti niin aatteellisesti, hän jatkaa.
 Lue lisää:
 Talibanin 21-vuotias taistelija Hamza valvoo nyt Pakistanin rajaa – Yle kävi Torkhamin rajanylityspisteellä, jossa liehuu Talibanin valkoinen lippu
 "Taliban voi antaa meille kunniallisen elämän" – Pakistanissa pakolaisleirillä asuva afganistanilainen suurperheen isä aikoo palata kotiin
 Pakistanissa asuvia afganistanilaisia palaa nyt kotimaahansa – "Täällä on paljon Talibania tukevia pakolaisia", kertoo Ylen toimittaja Maija Liuhto Islamabadista
 Yle vieraili pakolaisleirillä Pakistanissa: Nuoret unelmoivat rauhasta, vaikka Talibanin valloitukset syventävät Afganistanin sotaa

Pakistanissa äärijärjestöt iloitsevat Talibanin voitosta – Yle vieraili pahamaineisen Punaisen moskeijan ulkopuolella Islamabadissa


Summary: Ylen haastatteleman vartijan mukaan paikallinen alihankkijafirma oli pitänyt toivoa yllä koko viikon, että turvamiesten joukko olisi Suomen evakuointilistalla. Ilman viimeistä palkkaa jäänyt vartija kertoo olevansa pulassa, koska ruuan hinta nousee Kabulissa.

Joukko Suomen suurlähetystöä ja suurlähettilään asuntoa turvanneita vartioita järjesti mielenilmauksen eilen lauantaina, kun selvisi että heidän toivonsa Suomeen evakuoinnista oli käymässä vähiin. Asiasta kertoo Suomen Kabulin suurlähetystön entinen turvamies Ylen englanninkieliselle uutistoimitukselle Yle Newsille.
 Vartija kertoo, että he kokoontuivat sisäpihalle Kabulissa ja vaativat Suomea auttamaan heitä, sillä he ovat työskennelleet jopa vuosia suurlähetystolle. Heillä oli mukana tulostettuja Suomen lippuja ja kopioita heidän henkilöllisyystodistuksistaan.
 Yle ei kerro vartijan nimeä, koska hän pelkää Afganistanissa vallan ottaneen Talibanin kostoa.
 Yle on nähnyt vartijalle myönnetyn, Suomen ulkoministeriön kirjoittaman työtodistuksen, jossa hän saa kiitosta hyvästä työstään. Vartijan tehtävänä oli turvata suomalaisten diplomaattien käyttämiä kiinteistöjä.
 – He jättivät meidät tänne, vartija kirjoittaa pikaviestipalvelussa.
 Vain “Suomen lippu hihassa” työskennelleet evakuoitiin
 Evakuoitavia afganistanilaisia nousemassa kuljetuskoneeseen Hamid karzain lentoasemalla Kabulissa. Donald R. Allen / Yhdysvaltain ilmavoimat
 Vartija välitti työkavereidensa kirjoittaman lausunnon Ylelle.
 – Suomi on yksi maista, joka jätti useita vuosia heille työskennelleet turvallisuustyöntekijät, jotka suojasivat suomalaisten diplomaattien elämää viimeiset kaksi vuosikymmentä. On aika pelastaa heidän [vartioiden] elämänsä ja perheensä, vartijoiden lausunnossa sanotaan.
 Yle pyysi ulkoministeriöltä kommenttia Afganistaniin jääneiden turvamiesten maksamattomista palkoista ja evakuointilistan ulkopuolelle jäämisestä sunnuntaina tuloksetta.
 Ulkoministeri  Pekka Haavistolta  kysyttiin eilen lauantaina tiedostustilaisuudessa Afganistaniin jääneistä turvamiehistä, jotka eivät päässeet Suomen evakuointilistalle.
 Ulkoministeri Pekka Haavisto Jussi Nukari / Lehtikuva
 – Valtioneuvosto on pyrkinyt rajaamaan evakuointilistan ensinnäkin sellaisiin henkilöihin, joilla on työsuhde Suomeen, jotka ovat lähetystölle tehneet töitä ja ovat näkyvässä roolissa, niin sanotusti Suomen lippu hihassa tehneet töitä. Nyt emme voi ottaa muiden ihmisten tilanteeseen tässä kantaa, Haavisto sanoi lauantaina.
 Lue lisää:   Suomi sai evakuoitua Kabulista turvamiehiä perheineen USA:n lennolla – Haavisto Yhdysvaltojen avusta: "Uskon, että tämä oli vastapalvelus"
 Alihankkija antoi ymmärtää, että turvamiehet pääsisivät Suomeen
 Vartija kertoo, että hän ja hänen työkaverinsa eivät ole saaneet viimeistä, kahden viikon palkkaansa. He työskentelivät 14. elokuuta asti, jolloin heille kerrottiin töiden loppumisesta Talibanin edettyä Kabuliin.
 Kabulin suurlähetystön turvallisuudesta vastasi suomalainen alihankkija, joka puolestaan käytti afganistanilaista alihankkijayritystä Tahiri Protections Risk Management Consultingia.
 Ulkoministeri Pekka Haavisto kertoi tiistaina, että osa Tahirin työntekijöistä oli oikeutettu evakuointiin. Ylen lähteen mukaan he muodostavat kolmanneksen lähetystön turvamiehistä. Loput noin 40 vartijaa on jätetty Talibanin hallitsemaan Kabuliin.
 Vartijan mukaan Tahiri oli pitänyt toivoa yllä koko viikon, että he olisivat Suomen evakuointilistalla. Lopulta Tahiri kertoi heille, että he eivät saisi viimeistä palkkaansa ja että heitä ei evakuoitaisi.
 Vartija kertoo joutuneensa rahavaikeuksiin, koska ruuan hinta nousee Kabulissa.
 Eilen lauantaina ulkoministeri Pekka Haavisto kertoi, että viimeiset 83 ihmistä evakuoitiin perjantai-iltana Yhdysvaltain sotilaiden avustuksella. Evakuointia turvanneet suomalaissotilaat olivat jo lähteneet maasta ennen sitä.
 Yle yritti tavoittaa suomalaista alihankkijaa maksamattomista palkoista, mutta ei saanut vastausta ennen jutun julkaisua.

Suomen suurlähetystölle työskennelleitä turvamiehiä jäi ilman viimeistä palkkaa ja evakuointilistan ulkopuolelle – "He jättivät meidät tänne"


Summary: Moottoriteillä on ollut suuria ruuhkia, kun kymmenet tuhannet ihmiset ovat lähteneet pakoon rannikkoseuduilta ja alavilta mailta Louisianan ja Mississippin osavaltioissa. Hurrikaani voimistui nopeasti nelosluokkaan viisiportaisella asteikolla.

Hurrikaani Ida on rantautunut Yhdysvaltain etelärannikolle. Hurrikaani iski maihin Louisianassa Port Fourchonissa kello 20:n maissa Suomen aikaa.
 Meksikonlahdella etenevä hurrikaani on voimistunut ennustettua nopeammin nelosluokkaan viisiportaisella asteikolla. Tuulen nopeus myrskyalueella on yltänyt jopa 67 metriin sekunnissa.
 Hurrikaani voi olla jopa voimakkaampi kuin hurrikaani Katrina, joka aiheutti valtavaa tuhoa New Orleansissa vuonna 2005.
 – Tästä tulee yksi voimakkaimmista hurrikaaneista, joka iskee mihin tahansa Louisianaan, sitten ainakin 1850-luvun, Louisianan kuvernööri  John Bel Edwards   sanoi lehdistötilaisuudessa  lauantaina.
 Yhdysvaltojen kansallinen hurrikaanikeskus NHC on seurannut Idan etenemistä tarkasti ja jakanut tuoreinta tietoa hurrikaanista Twitterissä.
 Hurrikaanin odotetaan aiheuttavan rannikolle hengenvaarallisen myrskyvuoksen eli merenpinnan nopean nousemisen.
 Sekä Louisianan että Missisippin osavaltioihin on julistettu poikkeustila. New Orleansin asukkaita on kehotettu poistumaan kaupungista.
 Rakennuksia on pyritty suojaamaan hiekkasäkein ja ikkunoiden eteen kiinnitetyin laudoin.
 Päivitetty kello 20.07 hurrikaanin rantautuminen Louisianassa.

Nopeasti voimistunut hirmumyrsky Ida iski Yhdysvaltain etelärannikolle – "Yksi voimakkaimmista hurrikaaneista sitten 1850-luvun"


Summary: Tenterfieldinterrieri on uusi koirarotu Suomessa. Kennelliiton tietojen mukaan Suomeen on rekisteröity vain 22 tenterfieldinterrieriä. Kennelliiton Harri Lehkonen ennustaa rodun suosiolle presidentillistä nostetta.

Tasavallan presidentti  Sauli Niinistön  perhe on saanut uuden jäsenen koiranpennusta. Uutinen oli ensin  Iltalehdessä . Presidentin puoliso  Jenni Haukio  kertoo asiasta  Facebookissa  ja  Twitterissä .
 – Perheeseemme on liittynyt uusi jäsen, tenterfieldinterrierin pentu – Osku, Haukio kirjoittaa.
 Osku-nimen saanut koiranpentu on rodultaan tenterfieldinterrieri. Tenterfieldinterrieri on australialainen koirarotu, jota Kennelliiton nettisivuilla luonnehditaan vahvaksi, aktiiviseksi, ketteräksi, monipuoliseksi ja kätevänkokoiseksi työterrieriksi.
 Luonteeltaan rotu on itsevarma, oppivainen ja isäntäväelleen uskollinen. Tenterfieldinterrieri on kooltaan pieni koira, sillä se on alle 30 senttimetriä korkea.
 Presidenttiparin edellinen koira, bostoninterrieri Lennu nousi kansansuosikiksi ja jopa kansainväliseen maineeseen. Lennu  kuoli  aivolisäkekasvaimeen toukokuussa.
 Suomessa vain 22 yksilöä, presidentillinen näkyvyys lisää suosiota
 Kennelliiton hallituksen puheenjohtaja  Harri Lehkonen  kertoo, että tenterfieldinterrieri on varsin uusi koirarotu Suomessa. Tähän mennessä Suomessa on rekisteröity vain 22 tenterfieldinterrieriä.
 Ulkomailta tuotuja ja Kennelliittoon rekisteröityjä tenterfieldinterriereitä on toissavuodelta ja viime vuodelta yhteensä 9. Lisäksi tänä vuonna rotuun on Suomessa syntynyt ja rekisteröity 13 pentua.
 – Mistä lie presidenttipari on keksinyt juuri tämän rodun, Lehkonen pohtii.
 Lehkonen tuntee terrierit hyvin, sillä hän on vaimonsa kanssa kasvattanut jo 50 vuotta kettuterrierejä. Hän on käynyt myös Australiassa ja toiminut siellä ulkomuototuomarina koiranäyttelyissä, jossa oli myös tenterfieldinterrierejä mukana.
 Lehkonen uskoo, että rotu tulee varmasti yleistymään lähivuosina Suomessa presidentillisen statuksen myötä.
 – Pennunkyselijöitä on tulossa varmasti jonoksi asti. Kyllä tämä nostetta aiheuttaa, sillä näitä on hyvin verrattuna moniin muihin uusiin rotuihin, Lehkonen myhäilee.
 Suomessa tenterfieldinterriereitä on viidellä kasvattajalla, kertoo presidentin pennun kasvattaja  Kirsi Hautakangas . Pentuja on syntynyt tähän mennessä kolmessa kennelissä. Koirat on tuotu Suomeen Australiasta ja Ruotsista.
 Vaikka kysyntää olisi, tenterfieldinterrierien määrä Suomessa tuskin kasvaa nopeasti, Hautakangas arvioi. Kaikki tiedossa olevat pennut on varattu ja Australiasta on varsinkin nyt vaikea saada koiria tuotua Suomeen.
 Tenterfieldinterrieri tunnetaan seurakoirana ja maatilojen hiirentappajana
 Kennelliiton hallituksen puheenjohtaja Harri Lehkonen kertoo, että tenterfieldinterrieri tunnetaan Australiassa perinteisesti seurallisena maatilojen rottakoirana, niin sanottuna “hiirentappajana”, joka pitää hiiret, rotat ja muut pienpedot loitolla - vähän samaan tapaan kuin jackrusselinterrieri Englannisssa.
 – Ulkonäöltään tenterfieldinterrieri muistuttaa myös kääpiöpinseriä, joka on saksalainen seurakoira. Tenterfieldinterrierin luonne on reipas, vilkas ja iloinen maatilan seurakoira, eli oikein kiva koira, Lehkonen analysoi.
 Hän uskoo, että kyseessä on hyvin terve rotu, sillä tenterfieldinterrieri on maatiaiskantaa ja maatiloilla eivät perinteisesti sairaat yksilöt menesty.
 Erilaisia terrierejä on maailmassa ja Suomessa runsaasti, mutta juuri tämä terrierirotu on harvinainen.
 – Jos rotu on Suomessa harvinainen, niin ei se kovin yleinen rotu ole Australiassakaan, Lehkonen taustoittaa.
 Kansainvälinen kennelliitto on rekisteröinyt yli 400 koirarotua maailmassa, joista Suomessa on rekisteröitynä noin 330, Kennelliiton Lehkonen kertoo. Suomi on siis tunnettu siitä, että täältä löytyy melkeinpä kaikkia maailman koirarotuja monipuolisesti.
 Juttua korjattu 29.8. kello 20.32. Toisin kuin jutussa aiemmin kerrottiin, rodun kasvattajia on Suomessa viisi ja koirat on tuotu Australiasta ja Ruotsista.
 Juttua muokattu 29.8. kello 17:50. Tarkennettu Kennelliiton tietoja tenterfieldinterrierin määristä. Aiemmin ulkomailta tuotujen ja kennelliittoon rekisteröityjen 9 tentenfieldinterrierin lisäksi tänä vuonna rotuun on Suomessa syntynyt ja rekisteröity 13 pentua.

Presidenttiparin uusi koira Osku on harvinaisuus, jonka rotutovereita on Suomessa vain kourallinen – tällainen otus on tenterfieldinterrieri


Summary: Konnevedellä sijaitsevan Siikakosken vedenalaista elämää pystyy nyt tarkkailemaan Taimenliven kautta. Konneveden koskireitti on eteläisen Suomen merkittävin villin järvitaimenen lisääntymisalue.

Villin järvitaimenen lisäksi Konnevedellä kuohuava Siikakoski tunnetaan presidentti  Urho   Kekkosen  suosimana kalapaikkana, ja onpa Siikakoskella kalastamassa käynyt myös Yhdysvaltain presidentti  Jimmy Carterkin .
 Carter vieraili Konnevedellä kalastamassa presidenttikautensa (1977–1981) jälkeen paperitehtaan vieraana 1990-luvulla.
 Presidentti Kekkonen puolestaan ilmestyi Konnevedelle kalastamaan useaan otteeseen vuosien 1964–1981 aikana.
 Kekkonen ilmestyi navettaan kyselemään kalakaveria
 – Ei se koskaan ilmoitellut tulostaan, vaan ilmeistyi paikanpäälle seurueineen. Isänikin oli kerran ollut navetassa luomassa lantaa, kun Kekkonen oli ilmestynyt viereen tiedustelemaan kalakaveria, kertoo Siikakosken äärellä sukutilaansa asuttava  Simo Väisänen.  Hänen isoisänsä toimi luottosoutajana Kekkosen vieraillessa Siikakoskella kalastamassa.
 Siikakoskelle Kekkosen opasti henkilääkäri  Richard Sotamaa , joka oli usein mukana erä- ja kalastusretkillä. Tarinoiden mukaan Siikakoski oli jopa niin sanotusti Kekkosen luottokoski.
 – Villin järvitaimenen perässä se Kekkonenkin täällä vieraili. Yhdessä tallella olevassa kirjeessä Kekkonen mainitsee Siikakosken olevan jopa maailman paras koski. Kyllä ne kalaretket aina järjestettiin niin, että Kekkonen sai seurueen suurimman saaliin, naurahtaa Väisänen.
 Presidentti Kekkonen sai viimeisen taimenensa Siikakoskesta hieman ennen  terveyden äkillistä romahtamista  Islannin matkalla vuonna 1981.
 Taimenlive kuvaa Siikakosken pinnan alle
 Siikakosken vedenalaisesta elämästä ei tarvitse olla enää pelkkien tarinoiden varassa, sillä pinnan alle näkee nyt  Taimenliven  kautta ympäri vuorokauden.
 Jo ensimmäisten päivien aikana elokuun puolivälissä käynnistyneelle lähetykselle oli kertynyt tuhansia katsojia.
 – Kyllä selvästi kalan elämä, ja muutenkin pinnan alainen elämä tuntuu kiinnostavan ihmisiä, sanoo Kellankosken Voima Oy:n toimitusjohtaja  Riku Tulla .
 Siikakosen ylittävän sillan yhteen kivisistä pilareista on kiinnitetty kellon ympäri veden alta kuvaa välittävä kamera.
 – Viime talvena saatiin ajatus yhden toisen konnevetisen firman kanssa, että lähdettäisiinkö virittämään jotain uudenlaista systeemiä tänne Konneveden koskien tuntumaan, ja tosiaan tuonne Siikakosken pinnan alle saatiin livekamera pyörimään, kertoo Tulla.
 Kellankosken Voima Oy:n hallintaan kuuluu muun muassa koskireitillä sijaitsevan Kellankosken vesivoimalaitoksen hallinta, sekä Konneveden koskireitin ja sen varrella sijaitsevien yhtiön omistamien kiinteistöjen käytön kehittäminen Konneveden Kosket -brändin alla.
 Merkittävä villin järvitaimenen lisääntymisalue
 Siikakoski kuuluu Rautalammin reittiin, ja on ensimmäinen seitsemästä koskesta. Konneveden koskireitti on eteläisen Suomen merkittävin villin järvitaimenen lisääntymisalue. Koskireitin suurimmat kunnostukset on tehty vuosituhannen taitteessa ja 2010–luvun alkuvuosina.
 – Siihen me pyrimme kaikessa toiminnassa, että luonnonkala täällä elpyisi ja voisi hyvin. Ei haluta olla sellainen kohde, missä kipataan kalaa kalastettavaksi, vaan luodaan edellytyksiä sille, että kala täällä selviää  muun muassa kunnostamalla koskia ja rajoittamalla tiukasti kalastusta , kertoo Riku Tulla.
 – Siihen tämä meidän Taimenlivekin oikeastaan liittyy, eli halutaan nostaa kalatietoisuutta ja tietoisuutta uhanalaisista kalalajeista Suomessa. Samalla halutaan olla tukemassa villin järvitaimenen säilymistä Suomessa, jatkaa Tulla.
 Rajoituksista kertoo muun muassa se, että Siikakoskessa saa olla yhtäaikaa kalastamassa ainoastaan neljä vapaa. Taimenliven on tarkoitus näyttää vedenalaista kuvaa ympäri vuoden.
 Voit keskustella aiheesta 30.8.2021 klo 23.00 saakka.

Taimenlive tarjoaa näkymän presidentti Kekkosen luottokosken kuohuihin – "Pinnanalainen elämä tuntuu kiinnostavan ihmisiä"


Summary: Maatilat ovat vähentyneet Suomessa vuosi vuodelta. Osa tiloista on joutunut lopettamaan, koska jatkajaa ei ole. Suontaan kartanossa Hattulassa tätä ongelmaa ei ole. Ohjaksissa on nyt kolmekymppinen Ellen Rydbeck.

Maanviljelijä  Ellen Rydbeckin  työpäivä sukutilalla alkaa aamulla kello seitsemän. Samaan aikaan töihin tulevat tilan kaksi työntekijää. Ensimmäiseksi kolmikko käy läpi päivän työt.
 Suontaan kartano on luomutila, jonka laitumilla käyskentelee 70 liharotuista emolehmää. Vuodessa syntyy suurin piirtein saman verran vasikoita, jotka myydään eteenpäin syyskuussa tapahtuvan vieroituksen jälkeen.
 Tähän aikaan vuodesta naudat ovat vielä laitumella, joskin lisäruokintaa tarvitaan jo. Rydbeck tai jompikumpi työntekijöistä aloittaa aamun viemällä eläimille syötävää tai vettä sinne, missä sitä tarvitaan. Myös eläinten kunto pitää tarkistaa.
 Peltoa on 250 hehtaaria. Suurin osa on nurmituotannossa.
 Rydbeckille oli jo pienestä pitäen selvää, että hän jatkaa tilalla maanviljelijänä äitinsä jälkeen. Yksi lempipaikoista lapsena oli navetta ja suosikkieläin lehmä. Rydbeck ei silti lähtenyt opiskelemaan maataloutta.
 – Menin lukion jälkeen ruotsinkieliseen kauppakorkeakouluun Hankeniin. Ajattelin olevan varmempi, että minulla on talousalan koulutus, jos esimerkiksi muutan mieltäni ja haluankin tehdä jotain muuta.
 Rydbeckin sukutila on selvästi keskimääräistä suomalaistilaa suurempi. Timo Leponiemi / Yle
 Pari vuotta sitten Rydbeck alkoi miettiä vakavissaan paluuta Hattulaan satavuotiaalle sukutilalle. Takana oli muun muassa ulkomailla vietettyjä työvuosia. Sukupolvenvaihdos tehtiin keväällä 2020.
 Rydbeck on poikkeus tilastoissa
 Kaikista Suomessa tehtävistä maatilayritysten sukupolvenvaihdoksista ei ole tilastoa. Se kuitenkin tiedetään, kuinka moni saa nuoren viljelijän aloitustukea.
 Tukea voi hakea alle 41-vuotias viljelijä, joka aloittaa tilanpidon ensimmäistä kertaa, Ruokavirasto kertoo. Vuosittain kyseistä tukea saa noin 300 hakijaa.
 Tuen tarkoitus on helpottaa sukupolvenvaihdoksia ja kannustaa uusia viljelijöitä alalle. Maatilojen määrä on vähentynyt koko ajan, joskin tilakoko on kasvanut.
 Kaikille tiloille ei löydy jatkajaa. Ei siis ole ihme, että viljelijöiden keski-ikä nousee. Tällä hetkellä suomalainen viljelijä on yleisimmin mies ja iältään keskimäärin 53-vuotias. Esimerkiksi nuoren viljelijän aloitustuen saajista vain kuudennes oli naisia, jotka hakivat tukea yksin.
 Ellen Rydbeck on 30-vuotias ja äidiltä tyttärelle siirtyneen tilan viljelijä. Ei siis aivan tyypillinen suomalainen maanviljelijä, varsinkin kun sukutila on kooltaan paljon suurempi kuin suomalaistila keskimäärin.
 Navetta oli Pohjoismaiden isoin ja modernein
 Suontaan kartano siirtyi sata vuotta sitten Rosenlewin suvun haltuun. Siitä asti tila on pysynyt samalla suvulla. Paikan historia ulottuu paljon kauemmaksi, vähintään 1000-luvulle.
 Tilan mailta löydettiin vuonna 1968 miekka, hauta ja haudasta vainaja. Hauta ajoitettiin ristiretkien aikaan. Tuoreen DNA-tutkimuksen mukaan vainajasta on saatu uutta tietoa.
 Lue lisää:   Miekkamies vai -nainen? 900 vuotta sitten haudatun hämäläisen vaatteiden ja kromosomien vastaus ei ole suoraviivainen
 Tilan nykyinen ulkoasu massiivisine punatiilisine maatalousrakennuksineen juontaa juurensa 1920-luvulle. Ellen Rydbeckin isoisän isoisä oli silloin juuri hankkinut tilan. Navetta on pisin rakennuksista.
 – Itse pidän paljon näistä punatiilirakennuksista. Ihan senkin takia, että ne ovat helppoja. Niille ei ole tarvinnut tehdä hirveästi mitään sadan vuoden aikana.
 Ellen Rydbeckin mielestä suomalaisilla maatiloilla panostetaan ympristöasioihin paljon enemmän kuin ihmiset tietävät.   Dani Branthin / Yle
 Tila perustettiin aikoinaan lypsytilaksi.
 – Tänne tuotiin yhdet Suomen ensimmäisistä ayshire-lehmistä. Navetta oli silloin Pohjoismaiden isoin ja modernein, Rydbeck kertoo.
 Lypsylehmiä pidettiin vuoteen 2006 asti.
 Sen jälkeen kasvatettiin lypsyhiehoja, kunnes lehmistä luovuttiin kokonaan. Hiljaiseloa eläinten suhteen kesti pari vuotta.
 – Se ei tuntunut kenestäkään hyvältä, joten vuonna 2017 ostimme ensimmäiset liharotuiset naudat. Samaan aikaan aloitimme siirtymisen luomuun.
 Punatiilinen navetta on siis edelleen aktiivikäytössä.
 Ilmastokeskustelu tuo myös mahdollisuuksia
 Nuori maanviljelijä näkee itsensä tilallisena seuraavat 30 vuotta.
 – Haluan pitää tilaa yhtä hyvin kuin sitä on pidetty tähänkin asti. Jos mahdollista, niin vielä paremmin.
 Ellen Rydbeckin mukaan eläinten hyvinvointiin on aina kiinnitetty huomiota. Näin tehdään jatkossakin. Lisäksi viljelijä haluaa pitää huolta pelloista ja maaperästä. Ilmastonmuutos ja esimerkiksi hiilen sidonta maanviljelyssä ovat puhuttaneet. Rydbeckin mukaan on hyvä, että maatalous osallistuu ilmasto- ja ympäristökeskusteluun.
 – Se on valtava asia meidän alalla. Ei ole ehkä välittynyt muille ihmisille, kuinka paljon siihen on maatiloilla panostettu.
 Maanviljelijä on valmis uusiin mahdollisuuksiin, joita tulevaisuus voi tuoda tullessaan.
 – On aikaa kokeilla melkein mitä tahansa, kun tiedän, mitä teen seuraavat 30 vuotta. Luultavasti pidän tätä maatilaa. Tarvittaessa voin vaikka löytää uuden tuotantosuunnan.
 Rydbeckillä on yksi toivomus, kun hän tähyää kolmen vuosikymmenen päähän.
 – Toivon, että Suontaan kartano on edelläkävijä jossain asiassa. Tai ainakin esimerkillinen tila.

Isoa sukutilaa pyörittävä Ellen Rydbeck, 30, on outolintu keski-ikäisten miesten alalla: "Tiedän, mitä teen seuraavat 30 vuotta"


Summary: Anna Takanen johti Ruotsin kahta suurinta teatteria, kunnes sai tarpeekseen ja palasi näyttelijäksi. Nyt hänet nähdään ensi kertaa isänsä entisen kotimaan näyttämöllä Helsingissä. Aiheena ovat sotalapset.

Anna Takasen isä oli yksi niistä lähes 70 000 suomalaislapsesta, jotka lähetettiin Ruotsiin sotaa pakoon. Isä oli matkaan lähtiessään vain nelivuotias. Hän unohti suomen kielen, jäi Ruotsiin ja vaikeni kokemuksistaan.
 – Isäni oli vaikea tunnistaa tuskallisia asioita elämässään. Perheessämme oli asia, josta ei saanut puhua, Takanen kertoo.
 Hän uskoo, että vie neljä sukupolvea ennen kuin sodan traumat pyyhkiytyvät perheestä. Sitä ennen ne vaikuttavat monilla tiedostamattomilla tavoilla jälkipolviin.
 – Minusta tuli ihminen, joka huomaa hyvin nopeasti, mitä muut ihmiset tuntevat, miten he voivat. Olen yliherkkä, Takanen kuvailee.
 1970-luvun Ruotsissa ei ollut helppoa kasvaa lapsena, jolla on suomalainen nimi. Takasta kiusattiin koulussa, koska hän oli Takanen.
 – Olin täyttänyt vasta kahdeksan, kun ymmärsin, että en ollut vain puoliksi suomalainen, vaan että olin “finne”, jotain rumaa ja naurettavaa.
 Sittemmin asenteet ovat muuttuneet.
 Sotalapsen lapsesta kasvoi kulttuurivaikuttaja
 Takanen on johtanut kahta Ruotsin suurinta teatteria Göteborgissa ja Tukholmassa. Kun hän aloitti Göteborgin kaupunginteatterissa 2006, hän oli 36-vuotiaana Ruotsin nuorin teatterinjohtaja. Kun hän siirtyi Tukholman kaupunginteatteriin 2015, hän oli vasta toinen naisjohtaja talossa.
 Teatterinjohtajana Takaselle tärkeätä on ollut tasa-arvo.
 – Olen tehnyt tasa-arvoista ohjelmistoa, kiinnittänyt huomioita siihen, että naisia on päärooleissa, kirjailijoina ja ohjaajina yhtä paljon kuin miehiä ja että naiset eivät tee vain lastenteatteria tai teoksia pienille näyttämöille.
 Takanen on samalla raivannut tietä suomalaisille ruotsalaisten kulttuurilaitosten johdossa. Hänen jälkeensä muun muassa  Berndt Arell  ja  Susanna Pettersson  ovat johtaneet Ruotsin kansallismuseota.  Maria Sid  valittiin juuri  jatkokaudelle Tukholman kaupunginteatteriin .
 – Erityisen hienoa on, että moni suomalaistaustainen nainen on saavuttanut korkean aseman Ruotsin kulttuurielämässä. Tukholman kaupunginteatteria on johtanut vain kolme naista:  Vivica Bandler , minä ja Maria Sid. Meillä kaikilla on suomalaiset juuret, Takanen sanoo.
 – Jätin teatterinjohtamisen vain pari kuukautta ennen kuin koronapandemia alkoi. Olen kiitollinen, että päädyin tähän ratkaisuun. Ihailen teatterinjohtajia, jotka pystyvät keskittymään koronakriisin hoitoon. Se on todella kaukana taiteen tekemisestä, Anna Takanen sanoo. Katriina Laine / Yle
 Anna Takanen Syntyi 1968 Kungsbackassa. On ammatiltaan näyttelijä, ohjaaja ja kirjailija. Toimi Göteborgs stadsteaterin taiteellisena johtajana 2006–2015. Toimi Stockholms Kulturhuset stadsteaternin taiteellisena johtajana 2015–2019. Kirjoitti romaanin Sörjen som blev, joka julkaistiin suomeksi nimellä Sinä olet suruni 2020. Kuuluu nykyisin Tukholman kaupunginteatterin näyttelijäkuntaan.
 Johtaja palasi näyttelijäksi
 Johtajan pesteissä vierähti 14 vuotta. Takanen kuvailee aikaa haastavaksi, luovaksi, hauskaksi ja vaikeaksi: 98 prosenttia työstä oli ongelmanratkaisua ja kaksi prosenttia glamouria.
 Takanen oli Tukholman kaupunginteatterin taiteellinen johtaja, kun talo eli myrskyn silmässä. Toimitusjohtaja  Benny Fredriksson  erosi virastaan joulukuussa 2017 sen jälkeen, kun 40 teatterin työntekijää syytti häntä epäasiallisesta käytöksestä. Kolme kuukautta myöhemmin  Fredriksson teki itsemurhan .
 – Benny Fredrikssonin kuolema oli itselleni hyvin raskas asia. Hän oli minulle erittäin läheinen, koska juuri hän valitsi minut teatterinjohtajaksi, Takanen sanoo.
 Fredrikssonin traaginen kohtalo oli yksi niistä syistä, jotka painoivat vaakakupissa, kun Takanen päätti irtisanoutua saman teatterin taiteellisesta johdosta vuonna 2019. Hän oli juuri esittänyt monologia ruotsalaisesta feminististä, kirjailijasta ja journalistista  Barbro Allvingista .
 – Kaipasin takaisin taiteelliseen työhön. Tunne siitä, että on päästävä näyttämölle, kohdattava yleisöä, kasvoi hyvin voimakkaaksi Bennyn kuoleman jälkeen.
 Anna Takasen isä löysi satoja hänelle Suomesta lähetettyjä kirjeitä vasta 54-vuotiaana, kun hänen ruotsalaiset ja suomalaiset vanhempansa olivat kaikki kuolleet.  – Hän ei saanut tietää, miten rakastettu ja toivottu poika hän oli molemmissa perheissään, Anna Takanen kertoo monologissa.  Katriina Laine / Yle
 Ensi-ilta Suomessa, kiertue Ruotsissa
 Nyt Takanen astuu ensimmäistä kertaa näyttämölle isänsä entisessä kotimaassa Suomessa.  Sörjen som blev  -monologi saa ensi-iltansa helsinkiläisessä Lilla Teaternissa keskiviikkona.
 Monologi perustuu Takasen kirjoittamaan, vuonna 2020 suomeksi ilmestyneeseen kirjaan  Sinä olet suruni , jossa hän valottaa isänsä kohtaloa ja omia kokemuksiaan sotalapsen lapsena.
 Isä ei saanut koskaan tietää, että hänen suomalainen äitinsä yritti saada hänet takaisin. Isä kuvitteli, että häntä ei haettu kotiin, koska hänessä oli jotain vikaa.
 – Moni sotalapsi vaikeni kokemuksistaan. Toivon, että esityksen nähtyään ihmiset luottavat siihen, että vaikeista asioista voi puhua. Niistä voi puhua, vaikka asiat olisivat niin tuskallisia, että se tuntuu mahdottomalta, Takanen sanoo.
 Mikaela Hasánin  ohjaama monologi tekstitetään suomeksi ja ruotsiksi. Syyskuun jälkeen esitys lähtee kiertueelle Ruotsiin.
 Sörjen som blev -monologin ensi-ilta on 1. syyskuuta. Esityksiä on 25.9. asti.
 Lue lisää:
 Vasta aikuisena Anna Takanen ymmärsi, miksi isä ei sietänyt yllätyksiä – sotalapsien kokemukset heijastuvat seuraavaan sukupolveen
 Keskustele aiheesta 30.8. klo 23 asti.

"Olin finne, jotain rumaa ja naurettavaa" – Anna Takasta kiusattiin lapsena Ruotsissa, aikuisena hän raivasi tietä suomalaisjohtajille


Summary: Lapuan hiippakuntaan valitaan uusi piispa marraskuussa. Uusi piispa on järjestyksessään hiippakunnan viides ja seuraa eläkkeelle jäävää Simo Peuraa. Ehdokkaista löytyy niin sovittelevia uudistajia kuin säilyttäviä konservatiivejakin. Jakolinjat eivät kuitenkaan ole ihan yksiselitteisiä.

Lapuan hiippakunnan uusi hengellinen johtaja valitaan neljästä tyystin erilaisesta ehdokkaasta.
 Piispa  Simo Peuran  seuraaja voi karkeasti luokiteltuna olla sosiaalinen sovittelija, ilon julistaja, filosofoiva sillanrakentaja tai säilyttävä uudistaja.
 Ehdolla piispaksi ovat Lapuan hiippakuntadekaani  Terhi Kaira , Lapuan tuomiorovasti  Matti Salomäki , Kauhajoen kirkkoherra ja lääninrovasti  Jouko Ala-Prinkkilä  sekä hiippakunnan lähetys- ja kansainvälisen työn asiantuntija  Jukka Jämsén .
 Ehdokkaat ovat yksimielisiä siitä, että kirkkoa pitäisi tuoda lähemmäs ihmistä ja tehdä siitä vetovoimainen kaikkien hengellinen koti. Jokainen heistä olisi myös valmis uudistamaan kirkkoa.
 Silti ainakin yksi aihe erottaa heidät toisistaan. Se on viime vuosina kiivaasti puhuttanut teema: miten kirkon pitäisi suhtautua samaa sukupuolta olevien vihkimiseen. Siihen kysymykseen ainakin ratkaisua toivovat jo kaikki.
 Toisaalta heidän kannoistaan löytyy myös samoja sävyjä. Kukaan ei olisi valmis muuttamaan kirkon avioliittokäsitystä.

 Sosiaalinen sovittelija
 Laajasti kannatusta eri puolilta hiippakuntaa saava piispaehdokas on hiippakuntadekaani, teologian tohtori Terhi Kaira. Kaira on vihitty papiksi vuonna 1998 ja hän on työskennellyt aiemmin mm. Seinäjoen seurakuntapastorina ja kirkkohallituksen strategiatyössä.
 Häntä pidetään helposti lähestyttävänä, lämpimänä ja sosiaalisena ihmisenä.
 Kaira mielletään liberaaliksi, mutta enemmänkin hän taitaa sijoittua arvomaailmassaan keskitielle. Kaira pohjaa arvomaailmansa kirkon kolmelle peruspilarille: uskolle, toivolle ja rakkaudelle.
 – Rakkaus sisältää monia aspekteja, kuten armollisuuden, oikeudenmukaisuuden, hyvyyden, lempeyden. Ajattelen, että kirkon sanoma kuuluu erottelematta jokaiselle ihmiselle, sanoo Kaira.
 Kairalla on  arkkipiispan ajatuksen kaltainen kompromissiratkaisu  samaa sukupuolta olevien vihkimiseen.
 – Ihmisten yhdenvertaisuus ja tasa-arvoinen kohtelu on ihan luovuttamaton lähtökohta. Siksi kaikilla pareilla, jotka sitä toivoo, pitäisi olla mahdollisuus tulla vihityksi kirkossa. Mutta se ei tarkoita sitä, että kirkon pitäisi muuttaa avioliittokäsitystään tai että pappien pitäisi vastoin vakaumustaan vihkiä. Se tarkoittaisi, että papeille annettaisiin tässä kysymyksesssä omantunnonvapaus, toteaa Kaira.
 Lapuan hiippakuntadekaani Terhi Kaira.  Elina Niemistö / Yle
 Filosofoiva sillanrakentaja
 Teologian tohtori Jouko Ala-Prinkkilä on ollut pitkään Kauhajoen seurakunnan kirkkoherrana ja hän on myös Kauhajoen rovastikunnan lääninrovasti.
 Ala-Prinkkilä on ehdokkaista analyyttisin, ja pohtii kirkon ja uskon asioita pitkään ja hartaasti. Ei ihme, sillä mies on myös väitellyt uskontofilosofiasta.
 – Jos ajattelee sitä roolia, mitä haluaisin ottaa täällä hiippakunnassa, sitä voi kuvata yhdellä sanalla: sillanrakentaja. Pidän itseäni aika sovinnollisena luonteeltani ja ajattelen, että kirkon tehtävissä on tärkeää suhtautua sovinnonhaluisesti toisia kohtaan, miettii Ala-Prinkkilä.
 Sovittelevuus näkyy myös Ala-Prinkkilän ajatuksissa avioliittokysymykseen, jossa hän on samoilla linjoilla Kairan kanssa. Hän pyrkii ymmärtämään sekä konservatiivista että liberaalia ajattelua.
 – Ratkaisu olisi, että mentäisiin yksi askel eteenpäin ja se olisi omantunnonvapauden myöntäminen papeille koskien seksuaalivähemmistöjen kirkollista vihkimistä. Mutta olisin vielä varovainen muuttamaan kirkon avioliittonäkemystä. Ajattelen, että kirkko ei ole siihen vielä kypsä. Vaikka siitä on paljuon puhuttukin, fundamentaaliset teemat on vielä keskustelematta. Niiden takaa löytyy se, että kirkosta löytyy vähintään kaksi perinnettä tulkita raamattua, pohtii Ala-Prinkkilä.
 Kauhajoen lääninrovasti Jouko Ala-Prinkkilä.  Elina Niemistö / Yle
 Ilon julistaja
 Neljästä ehdokkaasta yllättävin on jyväskyläläinen pappi ja lähetys- ja kansainvälisen työn asiantuntija Jukka Jämsén.
 Hän tuntuu melkein tulevan perinteisen kirkon ulkopuolelta, vaikka onkin Lapuan hiippakunnan työntekijä ja toiminut muun muassa pappina Alavudella.
 Toisaalta hän on ollut mukana myös erilaisten, Suomessa ehkä vähemmän tunnettujen, New Wine -liikkeen ja Hengen uudistus kirkossamme -yhdistyksessä. Hänen ajatteluaan on muokannut myös lähetystyö mm. Taiwanissa.
 Jämsén tuokin piispanvalintaan oman iloisen tuulahduksensa maailmalta.
 – Toivoisin olevani sellainen piispa, joka rohkaisee ihmisiä olemaan Jeesusta lähellä. Ilosanomassa itsessään on niin suuri voima.
 – Kirkosta voisi tulla enemmän ilon ja yhteen kokoontuvan yhteisön paikka. Ei vain rakenne, mihin kuulutaan paperilla, vaan että kirkossa olisi kiva käydä, hän visioi.
 Jämsén vaikuttaa avoimelta ja liberaalilta, mitä hän monessa asiassa ehkä onkin, jos puhutaan seurakuntaelämän muodoista. Sen sijaan avioliittokysymyksessä hänellä on tiukka linja.
 – Olen perinteisen avioliiton kannalla, koska näen, että se on lapsille parempi ja kirkon pitää olla aina heikoimman puolella, sanoo Jämsén.
 Lapuan hiippakunnan lähetys- ja kansainvälisen työn asiantuntija Jukka Jämsen.  Elina Niemistö / Yle
 Säilyttävä uudistaja
 Lapuan tuomiorovasti Matti Salomäki edustaa ehdokkaista ehkä kaikkein konservatiivisinta ajattelua. Tosin aivan kuten hän itsekin sanoo, määrittely konservatiiviksi tai liberaaliksi tekee vääryyttä ihmisille.
 – En pidä jaottelusta, koska se lyö leimaa, joka ei kerro koko todellisuutta, sanoo Salomäki.
 Salomäellä on vankka kristillinen arvomaailma ja lapualainen körttiläinen kotikasvatus. Itse hän sanoo olevansa maanläheinen ja tavallinen.
 Hän myöntää olevansa opillisesti konservatiivi, mutta samalla toiminnallisesti valmis uudistuksiin.
 – Kirkon tehtävä on säilyttää tiettyjä tehtäviä ja arvoja. Siinä mielessä konservatiivinen on kai sitten se lähtökohta. Mutta olen myös valmis uudistamaan seurakuntaa ja kirkon käytäntöjä. Ihmisille pitää puhua tämän ajan kieltä ja siksi tarvitaan myös uudistumista, täsmentää Salomäki.
 Salomäki esimerkiksi voisi uudistaa sunnuntain jumalanpalvelusta ja vaikka aloittaa sen myöhemmin, mikä olisi tämän ajan ihmisille luontevampi.
 – Kirkko on kuitenkin niin vanha organisaatio, että monet rakenteet periytyvät kaukaa. Ne voivat olla toimimattomia tähän aikaan, sanoo Salomäki.
 Silti yksi asia saisi Salomäen mielestä pysyä ennallaan.
 – Näkisin, että raamatun opetuksissa aviolitto selkeästi asettuu miehen ja naisen väliseksi liitoksi, tiivistää Salomäki.
 Lapuan tuomiorovasti Matti Salomäki.  Elina Niemistö / Yle
 Piispan nimi selvillä viimeistään 23. marraskuuta
 Piispanvaali käydään marraskuussa niin, että ensimmäinen kierros äänestetään tiistaina 2. marraskuuta. Mikäli kukaan ehdokkaista ei saa yli puolta äänistä, käydään myös toinen kierros. Kaksi eniten ääniä saanutta etenee toiselle kierrokselle, jossa äänestetään 23. marraskuuta.
 Uusi piispa vihitään virkaan helmikuussa, kun nykyinen piispa Simo Peura jää eläkkeelle.
 Lapuan hiippakunnassa on 400 000 kirkon jäsentä, mutta vain 950 pääsee äänestämään piispanvaalissa. Äänioikeutettuja ovat papit ja lehtorit, kirkolliskokousedustajat, hiippakuntavaltuusto, sekä esimerkiksi joukko seurakuntien valitsemia maallikkojäseniä.
 Lapuan hiippakuntaan kuuluvat Etelä-Pohjanmaan ja Keski-Suomen maakuntien seurakunnat sekä Pohjanmaan maakunnan suomenkieliset seurakunnat.
 Lue myös:   Piispat eivät löytäneet yksimielisyyttä, voiko homopareja vihkiä kirkossa – Arkkipiispa yhdistäisi nykyisen avioliittokäsityksen ja pappien omantunnonvapauden
 Lapuan hiippakunta valmistautuu piispanvaaliin – Simo Peura jää eläkkeelle helmikuussa
 Vaasan hallinto-oikeus hylkäsi homoparin vihkineen pastori Henna Salon valituksen – perustelut: tuomiokapituli toimi kirkon opin mukaisesti

Lapuan hiippakunta saa kaitsijan neljän erilaisen ehdokkaan joukosta – tällaisia he ovat arvomaailmaltaan


Summary: Asevoimien tiedottajan mukaan droonilla tuhotussa ajoneuvossa oli paljon räjähteitä. AP:n kertoo, että lentokentälle pyrkineen ajoneuvon kyydissä oli useita itsemurhaiskijöitä.

Yhdysvaltain asevoimien tiedottaja vahvistaa, että Yhdysvallat on tehnyt sunnuntaina ilmaiskun Kabulissa.
 Tiedottaja  Bill Urbanin  mukaan kyseessä oli itsepuolustukseksi tehty drooni-isku, jolla tuhottiin Kabulin lentokenttää välittömästi uhannut ajoneuvo.
 – Merkittävät jatkoräjähdykset viittaavat siihen, että ajoneuvossa oli huomattava määrä räjähtävää materiaalia, Urban sanoi uutistoimisto AFP:n mukaan.
 Hänen mukaansa tällä hetkellä ei ole viitteitä siitä, että iskusta olisi aiheutunut siviiliuhreja, mutta asiaa selvitetään.
 Uutistoimisto AP:n haastattelemien amerikkalaisten viranomaislähteiden mukaan ajoneuvossa oli useita itsemurhaiskijöitä Isisin Afganistanin-haarasta eli Isis-K:sta.
 Raketti-iskuksi luonnehditun räjähdyksen tuhoja lähellä Kabulin lentokenttää. EPA
 Sunnuntaina Kabulista on raportoitu myös raketti-iskusta asuinalueella, joka sijaitsee lentokentästä luoteeseen. Ensitietojen perusteella kyse näyttäisi olevan kahdesta eri tapauksesta.
 AP:n haastatteleman poliisipäällikön mukaan raketti-iskussa on kuollut lapsi.
 Tiedot molemmista iskuista ovat toistaiseksi vähäisiä.
 Lue myös:
 Uusimmat tiedot Afganistanin tilanteesta
 Taliban ilmestyi jo kotiovelle, mutta pian suomalaiselta pelastajalta tuli soitto – afganistanilainen nainen kertoo Ylelle, miten pako Kabulista onnistui viime hetkellä

Yhdysvallat teki ilmaiskun Kabulissa – kohteena lentokentälle pyrkineet Isis-K:n itsemurhapommittajat


Summary: Voimakas lounaistuuli toi lämmintä ja kosteaa ilmaa sekä vesisadetta Grönlannin mannerjäätikön huipulle elokuun puolivälissä. Sulamistapahtumat tutkimusasemalla ovat yhä harvinaisia, mutta 30 vuoden sisään niitä on nyt havaittu neljään otteeseen.

Yli kolmen kilometrin korkeuteen nouseva Grönlannin mannerjäätikön huippu on yksi Maapallon kylmimmistä ja karuimmista paikoista.
 Kun siellä katsoo ympärilleen, näkee lunta – vain ja ainoastaan lunta, satoja ja satoja kilometrejä. Kun katsoo ylös näkee, kun tuuli kuljettaa valkeita pilviä pitkin sinistä taivaankantta. Kun lumimyrsky nousee, ei näe kuin valkoista.
 Summitin asemaa Grönlannin huipulla on miehitetty 1980-luvun lopusta asti. Talvisin kourallinen tutkijoita pitää asemalla perustoimintoja yllä, mutta kesällä asemalle mahtuu jopa 40 asukkia.
 Sydäntalvella pakkanen voi laskea jopa alle 60 asteen. Kesä tarkoittaa pidempiä päiviä, mutta lämpötilat pysyttelevät useimmiten pakkasen puolella.
 Aseman mittaushistorian aikana lämpötila on noussut plusasteiseksi muutamana kesänä mittaushistoriassa. Vuosina 1995, 2012 ja 2019 jään havaittiin sulavan myös jäätikön huipun tutkimusasemalla.
 Kairausnäytteiden mukaan  edellisen kerran huipulla oli ollut sulamistapahtuma  1800-luvun lopussa.
 Aseman lämpöennätys tehtiin vuonna 2012, kun mittarit kipusivat 2,2 asteen hellelukemiin.
 Kertaakaan mittaushistorian aikana jäänkamaralla ei ole satanut vettä sen nestemäisessä muodossa. Ennen kuin nyt  elokuun puolivälissä .
 Ilmatieteen laitoksen tutkimusprofessori  Timo Vihma  ei pidä sadetta kuitenkaan järin yllättävänä, sillä merkit ovat olleet ilmassa jo pitkään.
 – Grönlannin sulaminen on kiihtynyt entisestään, ja mannerjäätikkö menettää nyt huomattavasti enemmän massaa kuin aikaisemmin. Kun jäätikön huipulla on havaittu sulamista jo kolmena vuonna tätä ennen, ei ole sinänsä yllätys, että nyt havaitaan myös vesisadetta, Vihma toteaa.
 Sulaminen jäätikön huipulla on yhä harvinaista, mutta tulee todennäköisesti yleistymään
 Ennen kuin sade tulee vetenä jäätikön korkeimmalla huipulla, vaaditaan poikkeuksellinen sääilmiö.
 Grönlannin yllä ja saaren länsipiolella oli matalapainetta, kun taas etelässä voimakas korkeapaine.
 Ilmanpaineen erot aiheuttivat voimakkaan lounaistuulen, joka kuljetti jäätikön päälle lämmintä ja kosteaa ilmamassaa Atlantin valtamereltä.
 Elokuun 14. päivän saderintamassa vettä tuli taivaalta tunteja ja jäätä suli päivässä saman verran kuin keskimääräisessä viikossa. Jos sateet yleistyvät, kiihtyykö jään sulaminen entisestään?
 – Sulaminen ei johtunut yksistään siitä, että satoi vettä. Sulamiseen vaikutti myös lämmin ja kostea ilma, Vihma kertoo.
 Sadevesi toki sulattaa jäätä, mutta Vihman mukaan Grönlannissa sulamista aiheuttavat yleensä ilman suuri vesihöyrysisältö ja pilvisyys, jotka lisäävät lämpösäteilyä ilmakehästä jään pintaan, jolloin pintalämpötila nousee.
 Jäätikkö menettää massaansa sulamisen lisäksi lohkeamalla jäävuoriksi. Ohi lipuvat möhkäleet ovat tuttu näky idyllisellä Qeqertarsuaqin saarella Grönlannin länsipuolella.
Keren Su / Alamy / AOP
 Mutta onko lämpimän ja kostean ilman kulkeutuminen tuulten mukana jäätikölle – ja sitä kautta myös sade – välttämättä ilmastonmuutoksen aiheuttamaa?
 Vihman mukaan jäätikön massan kiihtyvä menetys ja neljä sulamistapahtumaa 30 vuoden sisällä kertovat siitä, että ilmasto on lämmennyt, vaikka maallikon silmin muutamat lämpöpiikit voivat vaikuttaa maltillisilta.
 – On tietysti muistettava, että näiden yksittäisten ääri-ilmiöiden taustalla on sekä luonnollinen säänvaihtelu että ilmastonmuutos.
 Luonnollista vaihtelua ja luonnollisia ääri-ilmiöitä on ollut aina ja ilman ilmastonmuutostakin mannerjäätiköllä esiintyisi erittäin suuria poikkeamia ilmastosta.
 Huipulla poikkeavat sääilmiöt eivät kuitenkaan olisi juuri koskaan saavuttaneet sulamispistettä, jollei taustalla olisi ollut keskilämpötilan nousua. Kun keskilämpötila nousee, myös suuret poikkeamat saavuttavat suurempia huippuja.
 Jos ilmaston lämpenemistä ei saada pysäytettyä, tulee sulamistapahtumista entistä yleisempiä ympäri Grönlannin.
 Se voi johtaa merenpinnan nousuun.
 Jäätiköiden sulamisen rooli merenpinnan nousussa kasvaa entisestään
 Jo tämän vuoden heinäkuussa lämpöaalto nosti Grönlannissa lämpötiloja jopa 10 astetta keskimääräistä korkeammiksi,  aiheuttaen tanskalaistutkijoiden mukaan massiivista sulamista .
 Kun heinäkuinen lämpöaalto saavutti huippunsa, kuvasivat tanskalaistutkijat massiivisten sulamisvesien määrää havahduttavalla esimerkillä: yhden päivän sulamisvedet olisivat riittäneet peittämään koko Floridan osavaltion viiden sentin vesihauteeseen.
 Grönlannin mannerjäätikkö peittää hieman yli prosentin planeettamme pinta-alasta. Sulaessaan kokonaan jäätikkö  nostaisi merenpintaa noin kuudella metrillä .
 Merenpinnan nousu ja sen tuhoisa vaikutus etenkin saarivaltioille on ollut tapetilla jo vuosia, mutta YK:n Kansainvälisen ilmastopaneelin (IPCC)  tuore raportti on korostanut uhkaa entisestään .
 Ilmastopaneeli arvioi, että merenpinta tulee nousemaan koko käynnissä olevan vuosisadan. Synkimmässä skenaariossa nousua tulisi jopa  metri kuluvan vuosisadan aikana .
 Merenpinnan nousu johtuu kahdesta perustekijästä: meren lämpölaajenemisesta ja siitä, kuinka paljon meriin päätyy jäähän varastoitunutta vettä manner- ja vuoristojäätiköistä ympäri Maapalloa.
 – Jäätiköistä lähtevän vesimäärän rooli globaalissa merenpinnan nousussa on tulossa yhä tärkeämmäksi, Vihma toteaa.
 Mannerjäätikkö menettää massaansa jäävuorten lohkeamisen ja sulamisvesien poisvirtauksen kautta. Kaikki sulaminen ei kuitenkaan johda massan menetykseen, sillä osa vedestä jäätyy uudelleen lumipenkan syvyydessä.
 Jos lämpeneminen saataisiin pysäytettyä 1,5 asteeseen, nousisi merenpinta raportin arvion mukaan noin 40 sentillä.
 Lue myös:
 Tutkimus: Grönlannin suurimmat jäätiköt voivat sulaa vielä pelättyäkin nopeammin
 Tutkimus: Grönlannin jäätikön sulaminen jatkuu, vaikka ilmasto viilenisi – lumisade ei enää korvaa menetettyä jäämassaa

Grönlannin huipulla satoi vettä ensimmäistä kertaa mittaushistoriassa – suomalaisprofessoria se ei yllättänyt, sillä jäätikön sulaminen on kiihtynyt 2000-luvulla