Summary: Ilmastokokous ei voi korjata kaikkea, ja siksi siihen kohdistui kohtuuttomia toiveita. Askelia eteenpäin otettiin vaikka epäreiluuksia ei korjattu, kirjoittavat Glasgow’sta toimittajat Jenni Frilander ja Jenny Matikainen.

GLASGOW  Lauantai-iltapäivänä Glasgow'n ilmastokokous laskettiin haudan lepoon. Aktivistit  tuomitsivat performanssillaan  kokouksen epäonnistuneeksi jo ennen kuin se loppui.
 Erityisesti nuoret vaativat kokoukselta suuria. Siksi he eivät tietenkään ole tyytyväisiä lopputulokseen. Eikä pidäkään olla.
 Glasgow'n loppujulistus oli valju kompromissi, joka ei pelasta maailmaa.
 Ilmastokokouksiin ladataan aina liikaa toiveita. Ja kun toiveita on liikaa, ne harvoin täyttyvät.
 Niin tälläkin kertaa.
 Mårten Lampén / Yle
 Ilmastonmuutos tulee  jo jokaisen iholle. Maailma on täynnä turhautuneita ihmisiä, jotka etsivät toivoa. Siksi odotukset ovat korkealla: josko ilmastokokous ratkaisisi asian? Yksi kokous ei kuitenkaan sellaiseen pysty. Ei tämäkään.
 Jos joku kysyisi, ratkaiseeko joku YK-kokous maailmanrauhan, kaikki ymmärtäisivät, että se ei ole mahdollista. Samalla tavalla pitäisi suhtautua YK:n ilmastokokouksiin. Niiden pitää ottaa merkittäviä askelia eteenpäin, mutta mikään yksittäinen kokous ei ratkaise ilmastokriisiä.
 Näin ajatteli Sitran vanhempi neuvonantaja  Oras Tynkkynen  Glasgow'n ilmastokokouksen käytävillä kokousviikon aikana.
 Pieniä askelia eteenpäin otettiin.
 Yksi kokouksen tavoitteista oli jättää hiili historiaan. Kokonaan siinä ei onnistuttu. Monet maat olivat erittäin pettyneitä vesittyneestä tavoitteesta, jonka Kiina ja Intia viime metreillä vetivät hihasta. Maiden toiveesta sopimuksessa ei käytetä sanaa hiilen alasajo vaan vähentäminen.
 Kyse on sellaisten hiilivoimaloiden sulkemisesta, joissa ei ole hiilen talteenottoteknologiaa vähentämässä päästöjä. Savupiippujen päissä päästöjä imeviä pömpeleitä on vasta kokeiluasteella, joten hiilipäästöt jatkuvat tämän kokouksen jälkeenkin.
 Fossiilisten polttoaineiden tukien alasajosta saatiin kevytkirjaus sopimukseen. Vain tehottomat tuet haluttiin nyt lopettaa.
 Vaikka fossiilisten tuet jäivät vielä mustentamaan ilmastopolitiikkaa, ratkaisevampaa voi olla lopulta periaate: ensimmäisen kerran lähes 200 maailman maata otti kantaa fossiilitukiin.
 Glasgow'ssa saatiin aikaan  merkittävä edistysaskel maiden päästösitoumusten tarkastelussa. Päästöjen alasajon tahtia tarkastellaan seuraavan kerran jo ensi vuonna ilmastokokouksessa Egyptissä, eikä vasta vuonna 2025, kuten Pariisin ilmastosopimuksessa sovittiin.
 Jos maiden päästövähennyslupaukset eivät riitä 1,5 asteen rajan alapuolella pysymiseen, kurssia pitää kääntää jo vuoden päästä yhä pienempiin päästöihin.
 Maailman kasvihuonekaasupäästöt pitää puolittaa seuraavien kahdeksan vuoden aikana. Muutos on vielä mahdollista toteuttaa, asiantuntijat sanovat.
 Maailman päästöjätit Yhdysvallat ja Kiina löysivät Glasgow'ssa toisensa ja antoivat toivoa herättävän  yhteisen ilmastojulistuksen . Nyt kaksi isoa ovat mukana muiden lupailijoiden joukossa. Ilman niitä ilmastokriisiä ei vain yksinkertaisesti ratkaista.
 Mårten Lampén / Yle
 Sopimukseen jäi silti epäreiluuksia.
 Viimeisissä puheenvuoroissa kehittyvät maat toivat esiin, ettei loppupaperissa ole mainintaa siitä, kuka maksaa vahingot. Niitä ilmastonmuutos on jo saanut aikaan ja tulevaisuudessa tuhoa syntyy yhä enemmän.
 Kyse on siitä, kuka korvaa kuivuuden viemät sadot tai myrskyjen tuhoamat talot tai meriveden alle jääneen kotimaan. Kehittyvien maiden näkökulmasta ilmastonmuutos on teollisuusmaiden syytä. Vastuun pitäisi olla heillä.
 Nyt kysymys korvauksista jäi täysin auki. Siinä mielessä kokous oli epäonnistunut.
 Kokouksen viimeinen päivä  oli show’ta yhdysvaltalaiseen tyyliin. Ilmastolähettiläs  John Kerry  kierteli pitkin istuntohuonetta ja näytti jonglööraavan maiden toiveiden välillä. Mitä eri ryhmissä kuiskittiin, ei kuulunut toimittajien korviin.
 Lopulta EU:n edustaja, EU-komission varapuheenjohtaja  Frans Timmermans  piti puheenvuoron, jonka jälkeen toivoa alkoi leijua kokouspaikan väsymyksestä sakeassa ilmassa.
 “Emme pidä tästä, mutta hyväksymme”, oli viesti joka kuului eri puolilta salia.
 Kerryn mukaan hyvä neuvottelutulos onkin sellainen, josta kukaan ei oikein pidä.
 EPA-EFE/All Over Press
 Maailman tunnetuin  ilmastoaktivisti  Greta Thunberg  sanoi kokousta jo etukäteen epäonnistuneeksi viherpesuksi. Nopeita, yhteiskuntia mullistavia toimia odottavien nuorten ja aikuisten mielestä lopputulos lienee jo  tunnetuksi tullutta blaa blaa blaata .
 Mutta toisaalta, mikäpä diplomatia ei olisi. Lähes 200 maan kokous ei koskaan voinutkaan antaa sitä, mitä maailma nyt tarvitsee.
 Siksi työ jatkuu. Poliitikkojen puheiden jälkeen vastuu on maailman mailla itsellään, kaupungeilla, yrityksillä, meillä jokaisella.
 Lue lisää Glasgow'sta ja ilmastoaiheista Ylen päivittyvästä artikkelista:
 Yle Glasgow’ssa

Analyysi: Blaa blaa blaa ei pelasta maailmaa mutta ilmastokokouksia ei kannata haudata elävältä


Summary: Ministeri Krista Mikkonen sanoo, että Glasgow'n kokouksessa nousi vahvasti esiin se, että ilmastonmuutoksen vaikutukset näkyvät todella konkreettisesti arjessa ympäri maailmaa. Hänen mukaansa sopeutumiseen pitää panostaa entistä enemmän.

Ympäristö- ja ilmastoministeri  Krista Mikkonen  (vihr.) oli tyytyväinen siihen, että Glasgow'n ilmastokokouksessa saatiin sopu, mutta enemmänkin olisi hänen mukaan voitu saada aikaan.
 – Hyvä, että saatiin sopu. Tämä oli osoitus siitä, että kansainvälinen yhteisö pystyy löytämään yhteisen ymmärryksen. Totta kai olisimme tarvinneet vielä enemmän. Olisimme tarvinneet enemmän kunnianhimoa, Mikkonen kommentoi päätöstä Yle uutisille tuoreeltaan lauantai-iltana Glasgow'ssa.
 Mikkosen mukaan tärkeintä on, että päätöslauselmaan saatiin kirjaus siitä, että vuosittain tullaan tarkastelemaan ministeritasolla sitä, miten voidaan päästä 1,5 asteen tavoitteeseen.
 – Tämä on todella tärkeä asia. Ruuvia voidaan sitten kiristää sitä mukaan, kun tiedetään, että toimia pitää tehdä enemmän. On ihan selvää, että lähvuosina tarvitsee tehdä merkittävästi enemmän päästövähennyksiä.
 Mikkonen sanoo, että Glasgow'n kokouksessa nousi vahvasti esiin se, että ilmastonmuutoksen vaikutukset näkyvät todella konkreettisesti arjessa ympäri maailmaa. Hänen mukaansa sopeutumiseen pitää panostaa entistä enemmän.
 – Sopeutumiseen pitää asettaa omat tavoitteensa ja mittaristo. Ja myös rahoitusta. Ja täällä siihen myös luvattiin rahoitusta kohdistaa.
 Mikkosen mielestä rikkaan pohjoisen tulee kantaa huolta siitä, miten köyhät etelän maat kärsii ilmastonmuutoksesta ja miten niitä tullaan auttamaan.
 – Nyt lähdetään katsomaan, että miten tähän lost and damage (menetykset ja tuhot) -osuuteen saadaan omaa rahoitusmekanismia luotua. Nyt ennen kaikkea rahaa kohdennettiin sopeutumisosioon, mutta jatkossa menetyksien ja tuhojen rahoittaminen nousee vielä vahvemmin esille.
 Pariisin sopimuksen sääntökirja valmistui
 Glasgow'n kokouksessa saatiin valmiiksi yli viiden vuoden työn jälkeen Pariisin sopimuksen sääntökirja. Mikkosen mukaan se osoittaa, että maailman maat pystyvät yhteistyössä löytämään ratkaisuja ilmastokriisin torjumiseen. Loppulauselman sanamuodoissa otettiin myös askel kohti konkretiaa, kun hiili ja fossiiliset polttoaineet mainittiin ensimmäistä kertaa suoraan sopimuksessa ja maita kannustetaan luopumaan niiden käytöstä.
 – Nyt hiilimarkkinoille on säännöt. Voidaan ohjata päästövähennyksiä sinne, missä se voidaan tehdä kaikkein edullisimmin markkinamekanismin avulla. Toki sielläkin joitain kohtia jäi, joiden kanssa pitää jatkaa työstämistä, Mikkonen sanoo.
 Maininta hiilestä ja fossiilisista polttoaineista herätti myös erimielisyyksiä: esimerkiksi Intian ympäristöministeri  Bhupender Yadavin  mukaan kehittyvien maiden pitäisi olla oikeutettuja fossiilienergian käyttöön, sillä niillä on pienempi historiallinen vastuu ilmastonmuutoksesta.
 – Meillä on valtava joukko kehittyneitä maita, jotka ovat pystyneet rakentamaan omaa vaurauttaan fossiilisilla polttoaineilla ja hiilellä. Tämä oli se epäreiluuden tunne, mikä heillä oli. Mutta me tiedämme, että heidän pitää hypätä tämän fossiilisen energian käytön vaiheen yli ja mennä suoraan uusiutuviin energioihin. Tässä tietysti meidän täytyy tukea sitä teknologialla ja osaamisella, ei vain rahalla. Markkinat vie sitä kohti, että mennään fossiilivapaaseen energiaan. Teknologinen tuki on tärkeää kehittyville maille, Mikkonen sanoo.
 Uutistoimisto AFP:n mukaan myös osa muista suurista päästöjen aiheuttajista, kuten Kiina, Saudi-Arabia ja Venäjä halusivat neuvotteluissa lievennyksiä sopimuksen mainintoihin.
 Lopulliseen sopimukseen tehtiin jo perjantaina lievennyksiä, kun ensimmäisen luonnoksen vaatimus kaikkien fossiilisten polttoaineiden tukien lopettamista muutettiin koskemaan vain "tehottomia tukia".
 WWF ja Luonnonsuojeluliitto pettyivät päätöksiin
 Kansainvälisen ympäristöjärjestön WWF:n leirissä oltiin pettyneitä Glasgow'n kokouksen päätöksiin. Suomen WWF:n mukaan Kansainvälisen ilmastopolitiikan uskottavuus pelastui vain täpärästi.
 Neuvottelujen lopputulos jäi järjestön mukaan pettymykseksi, vaikka valtiot antoivat Glasgow’n ilmastokokouksessa paljon lupauksia. Järjestön mukaan tulos riittää kuitenkin pitämään elossa toiveen maapallon keskilämpötilan nousun rajaamisesta puoleentoista asteeseen.
 – Monet maat ilmoittivat lisäävänsä rahoitusta, mutta päätöslauselma jäi rahoituksen osalta vaisuksi. Ilmastonmuutokseen sopeutumiseen käytettävä rahoitus pyritään kaksinkertaistamaan vuoden 2019 tasosta vuoteen 2025 mennessä, mutta tarve olisi moninkertainen, WWF Suomen ilmastovastaava  Bernt Nordman  sanoo järjestön tiedotteessa.
 Kansainvälisille hiilimarkkinoille sovituilla säännöillä ehkäistään ilmastohyötyjen kaksoislaskentaa. Viisi prosenttia kaupattavista päästövähennysyksiköistä ohjataan rahastoon, josta tuetaan kehittyvien maiden sopeutumistoimia.
 – Olemme kuitenkin hyvin pettyneitä siihen, että vanhoja päästövähennysyksiköitä, joista ei ole mitään lisähyötyä ilmastolle, tuodaan uuteen Pariisin sopimuksen hiilimarkkinajärjestelmään, Nordman sanoo.
 Suomen luonnonsuojeluliitto sen sijaan totesi tiedotteessaan, että fossiilisten polttoaineiden tukien lopettamisen tavoitteesta ei saatu sovittua riittävällä tavalla. Sopu ilmastorahoituksesta jäi liiton mukaan vajaaksi.
 EK ja Energiateollisuus varovaisen tyytyväisiä
 Energia-alan etujärjestö Energiateollisuus ry sanoo tiedotteessaan, että neuvottelujen tulos ei takaa Pariisin sopimuksen tavoitteiden toteutumista, mutta fossiilitaloudesta irtautumisessa otettiin varovaisia edistysaskeleita.
 Energiateollisuuden mukaan yhä useampien maiden sitoutuminen päästöjen vähentämiseen merkitsee Suomelle parantuvia vientinäkymiä, kun muut maat asettuvat asteittain samalle viivalle pyrkimyksissään vähentää päästöjä.
 Elinkeinoelämän keskusliitto EK on tyytyväinen, että Glasgow'ssa maailman maat korottivat päästövähennystavoitteitaan ja ankkuroivat tavoitetason 1,5 asteeseen. EK:n mukaan huomio on nyt kohdennettava päästötavoitteiden käytännön toimeenpanoon.
 EK:n mukaan on tärkeää, että neuvottelutulos kansainvälisten markkinamekanismien osalta saavutettiin, vaikka se jäi toivottua heikommaksi.
 – On tärkeää, että Glasgow'ssa saavutettiin etenemistä ennakkoon vaikeaksi tiedetyissä kysymyksissä päästöyksiköiden kansainvälisestä kaupankäynnistä, vaikka säännöt jäivätkin löysiksi. Pelisääntöjen luominen kansainvälisille markkinamekanismeille on elinkeinoelämälle tärkeää, mutta jatkossa etenemistä tarvitaan myös päästöjen hinnoittelun kanssa, sanoo EK:n toimitusjohtaja  Jyri Häkämies  liiton tiedotteessa.
 Häkämiehen mukaan on selvää, että tavoitteita täytyy vielä kiristää.
 – Nyt pitää ennen kaikkea kiinnittää huomio käytännön toimeenpanoon, jotta tavoitteet eivät jää vain tyhjiksi julistuksiksi. On sekä ilmaston että Suomen kansantalouden ja viennin etu, että kiirehdimme käytännön toimeenpanoa kaikkialla maailmassa.
 Lue lisää:
 Glasgow'n ilmastoneuvotteluissa löydettiin sopu – listasimme viisi tärkeää päätöstä ja eniten kitkaa neuvotteluissa aiheuttaneet kysymykset
 Analyysi: Blaa blaa blaa ei pelasta maailmaa mutta ilmastokokouksia ei kannata haudata elävältä
 Yle seuraa ilmasto- ja ympäristöuutisia tässä päivittyvässä artikkelissa

Ympäristö- ja ilmastoministeri Mikkonen Ylelle: "Olisimme tarvinneet enemmän kunnianhimoa"


Verovapaita kilometrikorvauksia harkitaan nostettavaksi ensi vuonna kahdella sentillä,  kertoo Lännen Media  (LM). Sen tietojen mukaan kilometrikorvaus olisi nousemassa nykyisestä 44 sentistä 46 senttiin. Syynä korotukseen on polttoaineiden hinnannousu.
 Kilometrikorvausten tasoa arvioitaessa polttoaineen hinnan kehitystä seurataan yhden vuoden ajan. Korvauksen määrään vaikuttavat myös muut autoiluun liittyvät kulut.
 Kilometrikorvaus on työntekijälle maksettava korvaus oman auton käyttämisestä työtehtäviin. Sen maksaa työnantaja.
 LM:n mukaan myös päivärahojen suuruuteen olisi tulossa pieniä korotuksia. Esimerkiksi kotimaan matkojen päivärahat nousisivat enintään euron tai kahden euron verran.
 Korvausten tasosta neuvottelevat valtiovarainministeriön sekä tiettyjen ammattijärjestöjen edustajat.
 Verovapaita kilometrikorvauksia maksetaan runsaat miljardi euroa vuodessa ja niitä saa vuosittain yli 800 000 ihmistä, LM kertoo.
 Viime vuoden osalta tilastoja ei ole vielä saatavissa, mutta määrien ennakoidaan laskeneen etätöiden vuoksi.
 Lue aiheesta lisää:
 Biokaasu olisi nopea keino hillitä liikennepäästöjä, mutta EU:ssa sille ei lämmetä – kaasutankkaukseen päästäneen lähivuosina myös Lapissa
 Liikenteen päästökauppa voisi nostaa bensan hintaa yli 70 senttiä litralta – ilmastoasiantuntija ihmettelee, miksi hallitus kuoppasi veronkorotuksen
 Bensa kallistui yli psykologisen rajan pääkaupunkiseudullakin – asiantuntija: "Kannattaa totutella, jos kaksi euroa tuntuu pahalta"

LM: Bensan hinnan kallistuminen nostamassa kilometrikorvausta ensi vuonna


Summary: Isättömät lapset kärsivät isähaavasta, joka monesti jättää pysyvän jäljen heidän elämäänsä, kirjoittaa Konstig

Kolumni Kolumneja kirjoittaa laaja joukko Ylen ulkopuolisia tekijöitä. > Kaikki kolumnit löydät täältä > Ykkösaamussa kuullut kolumnit Areenassa ja podcasteina
 Isänpäivä on minulle katkeransuloinen juhla. Toisaalta olen iloinen omasta perheestäni ja lapsistani. Toisaalta olen surullinen, ettei oma isäni koskaan ehtinyt nähdä, että minusta tuli sittenkin ihan ok. Isäni jäi minulle etäiseksi ja sitten menehtyi, kun olin 24-vuotias eksynyt nuori, melkoinen raakile.
 Isättömyys jättää ihmiseen pysyvän haavan. Tätä haavaa ei oikein tunnisteta eikä tunnusteta. Olen tarkkaillut aihetta paitsi omasta mielenkiinnosta, myös kirjailijan työn puolesta. Romaania  Perkele  kirjoittaessa luin metreittäin muusikoiden elämäntarinoita, ja kuvio hyppäsi silmille: kapinalliset, sopeutumattomat rokkarit olivat melkein järjestään isättömiä poikia kaikki.
 Oman sukupolveni traagisin esimerkki oli  Nirvanan   Kurt Cobain , joka oli onnellinen poika siihen asti, kunnes isä jätti perheensä. Seuraus oli ehkä populaarimusiikille antoisa, mutta Kurtille traaginen.
 Isä haastaa lapsen kasvamaan kypsäksi aikuiseksi.  Lapsen voi tukahduttaa loputtomalla hyväksymisellä ja estää tätä näin nousemasta parhaimpaansa. Isä ei ole se, joka kantaa seitsenvuotiaan poikansa sylissä pois jalkkisharjoituksista, kun tämä on pahoittanut mielensä tappiosta.
 Äiti se kantaa, tietysti hyvää tarkoittaen. Isä sanoo: ei se mitään, jatketaan treenejä. Isä on nähdäkseni se korvaamaton ”paha poliisi” lapsen elämässä. Sisimmässään lapsi tuntee, että isä vaatii, koska rakastaa.
 Moni isättömyydestä kirjoittanut psykologi, terapeutti ja sielunhoitaja on analysoinut aihetta tarkemmin kuin kaltaiseni elämän amatööritarkkailijat. Tutkimuksia voivat kiinnostuneet googlata, seuraava on omaa synteesiäni isättömyyden vaivihkaisista vaikutuksista.
 Me isättömät pojat  haemme käytöksellämme puuttuvan isän huomiota. Isättömät pojat kaipaavat kipeästi hyväksyntää, isähahmoa, joka sanoisi: Teit hyvin, olen sinusta ylpeä. Isän puuttuessa tämä varmuus puuttuu.
 Ilman kypsää aikuisen miehen mallia seurauksena voi olla machoväkivallan ja naisten hyväksikäytön ihanne, ikuinen keskenkasvuisuus.
 Samoin puuttuu terve käsitys auktoriteeteista. Isättömät pojat ovat usein machoja ikikapinallisia, jotka riehuvat aikuisten maailmaa vastaan. Tai sitten he varaisää etsiessään saattavat alistua kiehtovan auktoriteetin tahtoon ällistyttävän nopeasti.
 Nämä voivat esiintyä myös yhdessä: häiriköivästä pojasta tai nuorukaisesta saa hyvän kaverin, kun hänelle esiintyy isällisenä auktoriteettina.
 Joskus isättömät pojat koettavat kasvattaa toinen toisiaan aikuisiksi jengeissä. Mutta ilman kypsää aikuisen miehen mallia seurauksena voi olla machoväkivallan ja naisten hyväksikäytön ihanne, ikuinen keskenkasvuisuus.
 Isätön tyttö   reagoi  hänkin isähaavaansa käytöksellään. Hän saattaa karsastaa miehiä, koska nämä ovat jääneet hänelle oudoiksi ja vieraiksi olennoiksi. Tai hän käyttää seksuaalisuuttaan kerätäkseen miehistä ihailua.
 Huomionhaluisimmat nuoret naiset ovat monesti isättömiä: ”Daddy issues” sanovat amerikkalaiset, jotka ovat aina niin taitavia tekemään asioista näkyviä nimeämällä ne. Isäkompleksista kärsivä nainen pelkää tulevansa uudestaan hylätyksi, kuten hänen isänsä hylkäsi hänet, joten hän saattaa jäädä suhteissaan etäiseksi varjellakseen itseään.
 Nämä ovat tietysti yleistyksiä. Moni parantaa isähaavansa huomaamattomaksi arveksi. Aikuisetkin löytävät korvaavia isähahmoja ja mentoreita elämäänsä, ja he voivat muuttaa haavansa voimavaraksi esimerkiksi luovassa työssä tai toisten auttamisessa. Orpokaan ei ole tuomittu onnettomaksi.
 Parhaimmillaan isätön kehittää omat selviämisstrategiansa ja kehittyy poikkeuksellisen vastuuntuntoiseksi jo nuoresta.
 Parhaimmillaan isätön kehittää omat selviämisstrategiansa ja kehittyy poikkeuksellisen vastuuntuntoiseksi jo nuoresta.
 Mutta ei näitä yleistyksiä kannata vähätelläkään. Olen seurannut kuvioiden toistuvan paitsi omassa, myös muiden elämässä.
 Ei tänä isänpäivänä vähätellä isän merkitystä.
 Hyvä isä on yhteiskunnan aliarvostetuimpia pilareita.  Hän pitää katon pystyssä ja lattian vakaana lasten juosta, kaatua ja nousta taas. Hän rakentaa lapseen itseluottamusta ja omanarvontuntoa.
 Isä on turvallinen satama, josta lapsen on hyvä lähteä tutkimaan maailmaa, ja jonka luokse voi aina palata kertomaan kokemastaan ja saamaan neuvoja. Isän ei tarvitse olla erikoinen supermies. Riittää kun hän on läsnä. Hän opettaa esimerkillään, tekemällä ja olemalla.
 Haluaisin tänä isänpäivänä kohottaa sanallisen maljan isille. Voitte yhtyä siihen jakamalla omia parhaita muistoja isistä, tähän alle tai somekanavissa tai keskusteluissa. Se jos mikä parantaa maailmaa.
 Joonas Konstig
 Kirjoittaja on espoolainen kirjailija, joka on juuri kirjoittanut henkilökohtaisimman kolumninsa.
 Kolumnista voi keskustella 15.11. klo 23:00 saakka.

Joonas Konstigin kolumni: Isä on yhteiskuntamme aliarvostetuin voima


Summary: Tutkimuksen mukaan lapset itsessään eivät vaikuta aiheuttavan isille uupumusta, vaan ympäröivät rakenteet, jotka eivät tarjoa vanhemmuuteen riittävästi tukea.

"Vanhemmuus on musta möykky riittämättömyyttä ja on pilannut elämäni. Toivon etten olisi noudattanut yhteiskunnan vaatimuksia Suomen kansan kartuttamisesta ja lisääntymisestä."
 Näin eräs isä kuvaa tuntemuksiaan Jyväskylän yliopiston uusimmassa vanhemmuuden uupumuksen tutkimuksessa, jossa vertailtiin uupuneiden ja ei-uupuneiden isien raportoimia kuormitus- ja voimavaratekijöitä.
 Uupuneilla isillä oli odotetusti huomattavasti enemmän kuormitustekijöitä elämässään kuin ei-uupuneilla isillä.
 Hyvinvoinnin psykologian dosentti  Matilda Sorkkilan  mukaan yllättävintä oli uupuneiden isien vastauksista paistava pettymys yhteiskuntaan.
 – He kokivat, että yhteiskunta vaatii isiltä liikaa, mutta ei kuitenkaan pysty tarjoamaan riittävästi tukea vanhemmuuteen. Yhteiskunta asettaa paineita lisääntymiselle, mutta sitten kun lapset on tehty, vanhemmat jätetään vähän heitteille, Sorkkila kuvailee isien tuntemuksia.
 Työ ei jousta eikä yhteiskunta tue
 Uupuneet isät raportoivat ei-uupuneita isiä enemmän kokevansa vaikeuksia työn ja perhe-elämän yhteensovittamisessa. Monet kokivat, ettei töissä huomioitu isien vanhemman roolia lainkaan.
 – Useat isät olisivat halunneet olla enemmän lastensa ja perheensä kanssa, mutta työpaikalta ei tullut minkäänlaista joustoa tai ymmärrystäkään, Sorkkila kertoo.
 Tukea ei koettu heruvan yhteiskunnaltakaan, jossa kuitenkin toivotaan tasa-arvoisempaa vanhemmuutta.
 "Tarvitsisin aidosti tasa-arvoisen mahdollisuuden jäädä isänä vanhempainvapaalle, jotta se ei vaikuttaisi perheen talouteen negatiivisesti. Perheen etu menee isän edun edelle."
 "Lyhyempi työaika mahdollistaisi enemmin yhteistä aikaa lasten kanssa. Talous ei tällä hetkellä tosin anna siihen mahdollisuutta. Kikyn 24h työaikaa on kaikki pois perheeltä."
 Lisäksi uupuneet isät kokivat ei-uupuneita isiä enemmän olevansa kuormittuneita jokapäiväisessä lapsiperhearjessa.
 "Lapsiperheen arki on raskasta, en välttämättä voi nykyisillä yhteiskunnan tuilla ja menolla suositella aidosti, vaikka lapset tuovatkin paljon iloa elämään."
 Mielenkiintoista Matilda Sorkkilan mukaan oli se, että sekä uupuneilla että ei-uupuneilla isillä voimavarat liittyivät pääsääntöisesti lapsiin. Lasten kehityksen seuraaminen sekä arkiset leikit ja puuhat lasten kanssa toivat isille voimavaroja.
 – Eräs uupunut isä kertoi, että lapsista tuleva ilo on saanut hänen jaksamaan. Eli vaikuttaa sitä, että lapset eivät itsessään ole uupumuksen lähde, vaan ympäröivät rakenteet, jotka eivät tue isiä riittävästi.
 Isien uupumuksella voi olla vakavia seurauksia
 Vanhempien uupumuksen syitä on tutkittu Jyväskylän yliopistossa vuodesta 2018 lähtien.
 Ensimmäisen julkaisun  mukaan merkittävin uupumusta lisäävä tekijä oli vanhempien kokemus ulkoapäin tulevista suorituspaineista. Tämä kokemus korostui erityisesti äideillä.
 Uusimmassa, isiin keskittyneessä tutkimuksessa työn ja perhe-elämän vaatimukset ja odotukset vaikuttivat aiheuttavan isille paineita.
 – Äidit saattavat reagoida vanhemmuuteen liittyviin paineisiin herkemmin ja heidän uupumus liittyy ehkä enemmän kotiin ja lapsiin. Isillä uupumus saattaa olla laajempaa roolien ristiriitaa: mitä heiltä odotetaan, ovatko he kotona vai töissä, ovatko he leiväntuojia vai mikä heidän roolinsa on?, Sorkkila pohtii.
 Jyväskylän yliopiston dosentti Matilda Sorkkilan mielestä isien kokemaa uupumusta pitäisi tutkia enemmän. Petteri Kivimäki / Jyväskylän yliopisto
 Äitien uupumusta on tutkittu jo useamman vuoden ajan, mutta isien kokemaa uupumusta ei ole Sorkkilan mukaan tutkittu juuri lainkaan.
 Se olisi hänen mielestä tärkeää, sillä muualla tehdyt tutkimukset ovat osoittaneet, että isien uupumuksella saattaa olla äitien uupumusta vakavammat seuraukset liittyen itsetuhoisiin ajatuksiin tai lapsiin kohdistuvaan kaltoinkohteluun.
 Isien uupumusta pitäisi tutkia myös tasa-arvoisen vanhemmuuden nimissä.
 – Olisi hirveän tärkeää tietää, miten isät jaksavat kotona ja miten me voisimme heitä tukea, että he haluaisivat olla kotona, Sorkkila sanoo.
 Isät kokevat jäävänsä näkymättömiksi
 Tutkimuksessa tarkasteltiin myös sitä, mikä auttaisi isiä voimaan vanhempana paremmin.
 Tutkimukseen osallistuneet uupuneet isät raportoivat tarvitsevansa taloudellista tukea, tukea työn- ja perhe-elämän yhteensovittamisessa, käytännön tukea perhearjessa sekä tukea parisuhteelleen.
 Sekä uupuneet että ei-uupuneet isät kertoivat kaipaavansa enemmän sosiaalista tukea, kuten vertaistukiryhmiä, joissa he saisivat keskustella pelkästään toisten miesten ja isien kanssa.
 Lisäksi miehet kaipasivat enemmän omaa aikaa ja tietoa palveluista, joita pikkulapsiperheille on tarjolla.
 Sorkkilan mielestä esimerkiksi neuvolat voisivat ottaa isistä enemmän koppia.
 – Monella isällä oli kokemus, että he ovat jääneet ehkä vähän näkymättömiksi, että heitä ei ole huomioitu neuvolassa. Huomio on keskittynyt vain lapseen ja äitiin ja isät ovat jääneet ulkopuolelle.
 Erityisesti uupumisriskissä olevat isät olisi tärkeää havaita ajoissa.
 – Isillä kynnys avun hakemiseen voi olla äitejä suurempi. Voi olla sellainen ajatus, että pitää vaan jaksaa ja kestää ja olla se perheen kallio eikä voi kertoa, että itse voi huonosti. Sellaisesta ihanteesta pitäisi päästä eroon. On rohkeaa ja vastuullista hakea apua, Sorkkila painottaa.
 Tutkimuksen tuloksia ei voi yleistää, sillä mukana oli vain 24 isää. Heidät on poimittu vuoden 2018 kyselytutkimuksen aineistosta, johon vastasi kaikkiaan 158 isää. Tutkimuksessa vertailtiin 10 eniten ja 14 vähiten uupuneen isän avoimia vastauksia toisiinsa. Uupuneet isät kokivat uupumusoireita vähintään viikoittain ja ei-uupuneet harvemmin kuin muutaman kerran vuodessa. Tutkimus on hyväksytty julkaistavaksi vertaisarvioidussa  The Family Journal  -lehdessä.
 Lisää aiheesta:
 Ihannevanhemmuus voi uuvuttaa, jos ulkoa tulevat odotukset alkavat liikaa määrätä elämää – tutkija kehottaa vanhempia omien arvojen selkeyttämiseen
 42 maan vertailututkimus paljasti: yksilökeskeinen kulttuuri altistaa vanhempia uupumukselle – Suomessa seitsemänneksi uupuneimmat vanhemmat
 Uupumus pakotti äidin sairauslomalle omasta perheestään – Uusi suomalaistutkimus: Muiden odotukset suurin syy vanhemmuudessa uupumiseen
 Miksi nykypäivän vanhemmat suorittavat ja uupuvat? Ja miten sinä voisit vanhempana helpottaa elämääsi – Katso video

Suomalaistutkimus: Uupuneita isiä yhdistää pettymys yhteiskuntaan – miehet kaipaavat tukea työn ja perhe-elämän yhteensovittamiseen


Summary: Joulukalenterin avaajan ei tarvitse tyytyä enää suklaaseen, vaan teemakalentereista voi löytää esimerkiksi sipsejä, seksileluja tai luksuskosmetiikkaa.

Onko sipsikalenteri pelkkä urbaani legenda?
 Tältä monesta joulukalenterin metsästäjästä on viime päivinä voinut tuntua.
 Se tuli, ja se meni. Näin vastataan pääkaupunkiseudun niin isoista kuin pienistä marketeista.
 Osasta kaupoista sipsikalenterit oli myyty loppuun samana päivänä, kun ne olivat tulleet.
 Taffel lanseerasi viime vuonna joulukalenterin, jonka luukuista löytyy – mitäpä muutakaan kuin – erilaisia sipsipusseja. Nämä kalenterit katosivat jo vuosi sitten hyllyiltä samantien.
 Tänä vuonna sipsikalenteri vaikuttaa saaneen rinnalleen toisen hieman epätavallisen kalenterisuosikin: nimittäin Elovenan puurokalenterin. Puurokalenterin luukuista paljastuu erimakuisia annospikapuuroja.
 Vaikka eletään vasta marraskuun puoltaväliä, tämänkin kalenterin löytämiseksi tarvitsee jo tuuria. Ylipäätään joulukalentereiden kysyntä on aikaistunut.
 – Lokakuun kalenterikysyntä on kasvanut selvästi viime vuosina ja tuolloin kiinnostus kohdistuu erityisesti vuodesta toiseen suosituimpiin kalentereihin sekä kauden kiinnostaviin uutuuskalentereihin, kertoo Keskon tuotepäällikkö  Eveliina Laato  sähköpostitse.
 – Osa muiden kuin makeistuoteryhmän joulukalentereista on jo loppuunmyyty monista myymälöistä, toteaa puolestaan S-ryhmän myyntipäällikkö  Nina Paavilainen.
 Perinteiset suklaakalenterit ovat saaneet rinnalleen liudan haastajia.  Sara Salmi / Yle
 Olisitko valmis maksamaan kalenterista yli sata euroa?
 Sipsi- ja puurokalentereiden lisäksi sekä Kesko että S-ryhmä veikkaavat Fazerin uutta patukkakalenteria joulun uudeksi suosikiksi. Tämä kalenteri sisältää Kismetin ja Geishan kaltaisia jo entuudestaan tuttuja makuja patukoina.
 Lidl luottaa omiin tuotteisiinsa: saksalaisketjun mukaan sen kaupoista haetaan etenkin hedelmäkarkkikalentereita.
 Pelkkää suklaata ei siis tarvitse enää jouluna syödä. Eikä joulukalenterin tarvitse oikeastaan sisältää mitään syötävää: kauppansa tekevät myös kosmetiikkakalenterit, joista ollaan valmiita pulittamaan jopa satoja euroja.
 Esimerkiksi luksusbrändi Chanel on lanseerannut oman joulukalenterinsa.
 – Yllättäjinä ovat olleet tänä jouluna nämä hieman hinnakkaammat kalenterit. Asiakkaat ovat valmiita satsaamaan myös joulukalentereihin, kertovat kosmetiikan myyntipäällikkö  Eevi Laakso  ja kodin myyntipäällikkö  Janne Heiskanen  Helsingin Stockmannilta.
 Aikuiseen makuun löytyy myös kalentereita, jotka kätkevät sisäänsä seksileluja.
 Omatekoinen kalenteri on persoonallinen ja ympäristöystävällinen
 Katri Viippola  kuuluu niihin ihmisiin, jotka ryhtyvät valmistautumaan jouluun jo loppusyksyllä. Silloin esiin vedetään kynttilät, joulukoristeet, askarteluvälineet – ja joulukalenteritkin, hän paljastaa.
 Tälle vuodelle Viippola on hankkinut tee- ja lakritsikalenterit.
 – En suinkaan odota joulukuuta, vaan availen niitä loka-marraskuussa ja nautiskelen rauhassa. Joulukuussa tapahtuu niin paljon kaikkea, että silloin ei ole enää niin väliä kalentereilla, hän kertoo.
 Viippola arvelee, että eri vuosien suosituimmat kalenterit heijastavat suurempia yhteiskunnallsia trendejä.
 – Vastuullisuus ja terveellisyys ovat nyt isoja ilmiöitä, mistä puurokalenterikin kertoo. Nykyään jo joulukalenteriesittelyissä kerrotaan niiden vastuullisuudesta ja kierrättämisestä.
 Yksi tätä trendiä noudatteleva keino on tehdä joulukalenterit itse. Viippola on jo vuosia valmistellut lapsilleen joulukalenterit, joita he voivat avata luukku kerrallaan joulukuussa.
 – Ja tänäkin vuonna he tilasivat äidin joulukalenterit, hän iloitsee.
 Katri Viippola kokosi lapsilleen tuohikoreihin pusseja, jotka sisälsivät yllätyksen päivittäin joulukalenterin tapaan.  Katri Viippola
 Viime vuoden kalentereina toimivat tuohikorit, joista joka päivälle löytyi oma pieni paperipussi. Niihin Viippola oli kätkenyt esimerkiksi makeisia, suklaata, arpoja ja heijastimia – kaikenlaista pientä, mukavaa ja tarpeellista tavaraa.
 Perinteeseen kuuluu myös, että jonain päivänä lapset saavat Viippolalta rakkausviestin.
 – Tuntuu, että sinä aamuna he hieman pyörittelevät silmiään, mutta uskon, että heistä on kuitenkin kiva kuulla, että äiti rakastaa heitä.
 Jouluaattona ja joskus myös matkan varrella kalenterista paljastuu jotain isompaa.
 – Itse tehdyssä kalenterissa on se hyvä puoli, että kun tuntee kalenterin saajan, yllätykset ovat mieluisia eikä hukkaa tule.
 Katri Viippolalle joulu on kuin harrarrastus: hän rakastaa leipoa, askarrella ja ilahduttaa muita.  Katri Viippolan albumi
 "Valoisaa, huipentavaa aikaa"
 Vaikka Katri Viippola rakastaa joulua, hänen kotonaan ei kuitenkaan ole ikuinen joulu.
 – Loppiaiseen mennessä koristeet lähtevät. Muuten ei ole tule sitä ihanaa onnea, kun koristelaatikot voi jälleen avata syksyllä.
 Viippolan aviomiehellä on puolestaan lupa päättää, milloin kuusi tuodaan taloon.
 – Jottei homma aivan lähde lapasesta, Viippola nauraa.
 Hän kuvailee joulua ikään kuin harrastukseksi.
 – On ihanaa askarrella, kuunnella musiikkia, leipoa ja luoda muille hyvää mieltä. En koskaan kärsi pimeydestä loka-marras-joulukuussa, vaan minusta joulu on valoketju pimeän syksyn läpi. Minulle tämä on valoisaa, huipentavaa aikaa.
 Voit keskustella aiheesta sunnuntaina 14.11.2021 kello 23 saakka.
 Lue seuraavaksi:
 Joulupukin pääposti avaa ovensa puolen vuoden koronatauon jälkeen
 Joulukalenterin luukkuihin kätketään nyt kaikkea lakusta seksileluihin – markkinarako löytyi nuorista aikuisista, jotka eivät halua kasvaa aikuisiksi
 Stam1nan Antti Hyyrynen kuvasi Mari Perankosken kanssa joulukalenterin, jossa ei lässytetä lapsille: "Nyt ollaan asian ytimessä"

Viime vuoden superhitti sai puurosta kilpailijan, eikä suosituimpia kalentereita löydä enää kuin tuurilla – Joulufani: "Availen loka-marraskuussa"


Summary: Suomen tekojärvet rakennettiin pääasiassa tulvasuojelua ja sähköntuotantoa varten. Monen rakentaminen aiheutti myös rajuja ympäristönmuutoksia ja allasevakkoja. Uusia tekojärviä tuskin enää tulee.

Suomen kaikki 52 tekojärveä on koottu yksiin kansiin.
 Urakkaan ryhtyi seinäjokelainen tietokirjailija  Anssi Orrenmaa , joka on sivunnut tekojärviä aiemmissa tulvasuojelusta kertovissa teoksissaan.
 Tekojärviä ei juuri ole kirjallisuuteen nostettu, ellei oteta huomioon Ely-keskusten raportteja. Liekö kyse arvostuksen puutteesta.
 Silti tulvapuskureiksi rakennetut tekojärvet ovat sinänsä hyvinkin seurattuja ja monia niistä myös säännöstellään.
 Kirjaa tehdessään Orrenmaa tutustui tekojärviin myös lähemmin melomalla suurimmalla osalla niistä.
 – Niitä oli vähän alle kolmekymmentä näistä viidestäkymmenestä, joilla meloin. Siihen tuli melkein himo ja ne olivat aika kivoja monet.
 Hän myös listasi melojan parhaat tekojärvet ja nosti ykköseksi Seinäjoella sijaitsevan Varpulan altaan.
 Orrenmaa vei Mikko "Peltsi" Peltolan melomaan vuonna 2013 Erätulilla-ohjelmassa Varpulan altaalle ja ihmettelemään isoja kivilohkareita, romukiviä.   Anssi Orrenmaa
 Tekojärvien pääkaupunki
 Tekojärviä rakennettiin Suomeen kaikkein eniten 1960-luvulla.
 Isonkyrön Orisbergin Kotilammi valmistui ihan omalla vuosisadalla vuonna 1783 Orisbergin ruukin tarpeisiin. Seuraavat tekojärvet syntyivät vasta sadan vuoden päästä.
 Etelä-Pohjanmaan tulvasuojeluun ja vesivoimaan liittyvä viimeisin tekojärvi oli Kyrkösjärvi, joka valmistui vuonna 1980.
 Etelä-Pohjanmaa on Suomen tekojärvitihein alue, jossa on peräti kymmenen tekojärveä. Seinäjoen kaupungin alueella on näistä neljä ja puoli.
 Puolikas tulee siitä, että Orisbergin Kotilammi sijaitsee osin Isonkyrön ja osin Seinäjoen alueella. Toisaalta myös Hirvijärven Seinäjoki jakaa Lapuan kanssa. Lisäksi Seinäjoella on Kyrkösjärvi, Kalajärvi ja Varpulan tekojärvi.
 – Pohjois-Pohjanmaalla on toinen tihentymä, mutta kyllä tässä ollaan voittajia täällä, sanoo seinäjokelainen kirjailija.
 Seinäjoesta on usein vitsailtu, että kaikki mitä kaupungin alueelta puuttui, rakennettiin itse. Rakennettiin siis ainakin vuori (Jouppilanvuori) ja järvi (Kyrkösjärvi).
 Orrenmaa kertoo suhtautuvansa tähän kahtiajakoisesti ja puhuu siitä Seinäjoki-syndroomana.
 – Seinäjoella ajatellaan myös, että vanhat puretaan ja uudet tehdään tilalle. Seinäjoella asuvien on ehkä helpompi hyväksyä tekojärvet, kun on totuttu muokattuun ympäristöön, miettii Orrenmaa.
 Faktoja Suomen tekojärvistä Suomessa on 52 tekojärveksi luokiteltavaa vesistöä: Vanhin: Isonkyrön Orisbergin Kotilammi v. 1783 Nuorin: Maskun riviera, 1990-luku Suurin: Lokka 314 m2 Erikoisin: Suomen muotoinen Kittilän Neitokainen Tihein tekojärvikeskittymä on Etelä-Pohjanmaalla, Seinäjoen kaupungin alueelle yltää 5 tekojärveä Rakentamatta jäi 18 suunniteltua tekojärveä
 Tulvia ja sähköä
 Tekojärviä tehtiin tietenkin hyöty-näkökulmasta. Niiden rakentaminen vei rahaa, mutta samalla toi työtä.
 Etelä-Pohjanmaalla tekojärvien nähtiin pelastavan maakunnan tuhoisilta tulvilta.
 Näyttää kuitenkin siltä, ettei vesiä voi kesyttää.
 Monen suurtulvan tuhoja on toki vuosikymmenien varrella onnistuttu pienentämään, kun järvet on keväisin tyhjennetty tulvavesiä varten. 2000-luvulla tulvat ovat nousseet kuitenkin ennustamattomasti muinakin vuodenaikoina, joten "näyttää selvältä, että tekojärvien käyttöä tulvasuojelussa on arvioitava uudelleen", kirjoittaa Orrenmaa.
 Sähköä niistä kuitenkin saadaan edelleen.
 Itä-Suomen järvialueilla luulisi olevan vettä jo ihan luonnostaan, mutta sinnekin rakennettiin aikoinaan neljä tekojärveä. Savon ja Pohjois-Karjalan tekojärvet on valjastettu vesivoimalle.
 Tietokirjailija Anssi Orrenmaa kirjoitti kirjan Suomen tekojärvistä.  Elina Niemistö / Yle
 Allasevakot
 Kun järviä on rakennettu tai edes meinattu, niistä kehkeytyi usein kiivaita keskusteluja.
 Monta tekojärveä on jäänyt rakentamattakin. Vuotos ja Kollaja ovat ehkä niistä kuuluisimmat, mutta rakentamatta jäi 16 muutakin suunniteltua allasta.
 Ei se mikään ihme ole, että kaikki eivät tekojärvistä riemuinneet. Alle jäi luontoa, mutta myös ihmisten koteja.
 – Karuin homma on, että Suomessa on lähes tuhat ihmistä, jotka ovat asuneet tekojärvien "alla". Heitä sanotaan ihan aiheellisesti allasevakoiksi. Neuvostoliitto vei maan Karjalan evakoilta, mutta tästä päättivät oman maan poliitikot ja insinöörit, eikä sitä ole yhtään sen helpompi hyväksyä, sanoo Orrenmaa.
 Suomen suurimman tekojärven Lokan alta pakeni eniten allasevakkoja, yhteensä 400.
 Kirjassa tavataan muun muassa henkilöitä, joiden koti jäi Peräseinäjoen Kalajärven tai Lapuan Hirvijärven alle. Orrenmaa on käsitellyt aihetta myös kirjoittaessaan Lapuan Hirvijärven kyläkirjaa " Hirvijärven hukutettu kylä " (2015).
 Luonnolle shokki
 Allasevakkoja ovat myös monet lajit.
 Luonnolle tekojärven rakentaminen on tietenkin valtava shokki. Osa lajeista ei siitä koskaan toivu. Toiset taas hyötyvät tai tulee uusia tilalle.
 – Luonto sopeutuu. Mutta toisaalta, kun tekojärvet ovat säännösteltyjä, siitä ei toivu, eikä siinä löydy tasapainoa. Se on pysyvä erikoistilanne, muistuttaa Orrenmaa.
 Biologi  Esa Koskenniemi  on tutkinut asiaa biologin näkökulmasta.
 Koskenniemi on seurannut Seinäjoen Kyrkösjärven alkuvuosia ja sitä, miten "tekojärvi oli alkuvuosina kuin biologinen pommi". Kirjassa kuvaillaan, miten järvessä oli aluksi suuret määrät ravinteita ja muun muassa elohopeaa. Myöhemmin tilanne alkaa tasoittua ja tekojärvi löytää oman lokeronsa.
 – Koskenniemikin sanoo, että tekojärvet ovat säilyttämisen arvoisia, vaikka osasta on alkuperäinen tarkoitus poistunut. Niissä on kiehtovia elementtejä, mitä ei ole missään muualla, kertoo Orrenmaa.
 Kun vuosia on kulunut, esimerkiksi petokalojen elohopeapitoisuudet ovat laskeneet.
 Järvistä nousee ravinteiden takia melko isoja haukia, joita voi syödä – tosin nykysuositusten mukaan vain pari kertaa kuukaudessa.
 Virkistyskäyttäjän tai melojan silmin tekojärvi voi olla myös kaunis ja kiehtova.
 – Melojaa ei humusvesi tai kannot haittaa, ja turvelautat ovat arvostuskysymys. Tekojärven penkerereuna on yleensä tylsä, mutta se toinen reuna on usein soistunutta aluetta ja sitten kun siihen liittyy kivet, niin kyllä se silmää viehättää.
 Ei enää uusia tekojärviä
 Vaikka osa tekojärvistä on ehkä kadottanut alkuperäisen tarkoituksensa, ei niitä ennallistamaankaan taideta ryhtyä.
 Orrenmaa uskoo, ettei Suomeen myöskään rakenneta enää uusia tekojärviä.
 – Sen huomasin tässä kirjaa tehdessä, että ei tule. Vuonna 2002 Korkein hallinto-oikeus teki lopullisen päätöksen, että Vuotosta ei rakenneta. Siitä olisi saatu valtavat voimalahyödyt, mutta arvioitiin, että luontoarvot on vielä suuremmat. Se on sellainen ennakkopäätös, että sen yli on kenenkään vaikea kävellä.
 Siispä tyydymme nykyisiin järviin ja, kun ne ovat ajan mittaan kehittyneet osaksi nykyistä luontoa, ne toimivat ihan yhtä hyvinä virkistyspaikkoina kuin oikeat järvetkin.
 Muutos tosin on jatkuvaa.
 Osa järvistä soistuu. Myös ilmastonmuutos voi muokata vesistöjä ja veden kiertoa. Ja jos ei se, niin seuraava jääkausi varmasti.
 – Eivät nämä järvet niin ikuisia ole. Sitä kuvitellaan, että näin se on aina ollut, mutta kaikki joet ja järvet ovat ihmisten muokkaamia tai jääkauden muokkaamia vielä vähän rajummin, ennen ja tulevaisuudessa, toteaa Orrenmaa.
 Elina Niemistö / Yle
 Aiheesta voi keskustella maanantaihin 15. marraskuuta 2021 kello 23 asti.
 Lue seuraavaksi :
 Heidän kotinsa lepäävät tekojärven pohjalla – Vierailu entiselle kotiseudulle nostaa tunteet pintaan
 Tekojärvi löytää lajistonsa muutamassa vuodessa
 Tämä suljettu tekojärvi ja maailman toiseksi pisin tunneli varmistavat miljoonan ihmisen juomavedet – Uhkana sivulliset, sabotaasi ja humus

Tiesitkö, että Suomessa on 52 tekojärveä ja Seinäjoella niistä neljä ja puoli? Uusi kirja esittelee myös, millaista niissä on meloa


Summary: Kulttuurivieras Nicke Lignellin päärooli on kaukana parrasvaloista: hän on viiden lapsen isä ja kolmen mofa.

Näyttelijä  Nicke Lignell  on ollut tälläkin viikolla useita päiviä sairaalan traumapolilla. Leikkaussalissa on tarvittu kirurgia.
 Nyt hän kertoo asiantuntevasti vatsaontelon avoleikkauksesta eli laparotomiasta ja kuinka se eroaa tähystyksenä tehtävästä laparoskopiasta.
 – Toisessa tehdään vain pieni reikä, jolloin toipuminen on nopeampaa. Näitä tähystyksiä on nykyisin paljon.
  – Syke-sairaalasarja on yhdistelmä viihdettä ja lääketiedettä, Nicke Lignell sanoo. Sängyn äärellä myös näyttelijä Iida-Maria Heinonen. Mikko Patrikainen / Nelonen Media
 Näyttelijä Nicke Lignell on kirurgi nimeltä Jari Valkjärvi suositussa  Syke-televisiodraamassa.
 Lääkärintakki on sujahtanut helposti päälle, ja lääketieteelliset termit ovat tarttuneet roolin myötä.
 –  Syke  on hauska soppa ja minä olen varsinainen feikkaaja, leikkaussalissa viihtyvä Lignell nauraa.
 Nicke Lignell on positiivinen ihminen.
 Hänestä moni asia on hauskaa tai erittäin hauskaa, olipa sitten kyseessä  Voitto kotiin  -visailun juontaminen, näytteleminen teatterissa, tv-sarjassa tai elokuvassa.
 – Vaihtelu on tämän työn moottori, ja pitää aina olla varautunut yllätysmomentteihin.
 Elokuvan tai televisiosarjan kuvauksissa se voi olla oikutteleva sää tai koira, joka ei käyttäydy käsikirjoituksen mukaisesti.
 Näyttelijä Nicke Lignell kotimaisemissaan Sipoossa koiriensa Demin ja Veran kanssa. Jari Kovalainen / Yle
 Juuri Teatterikorkeakoulusta 1990-luvun puolivälissä valmistunut näyttelijä valvoi ensi-illan jälkeen ja odotti sanomalehteä aamuneljään saakka.
 Nykyisin kriitikoiden kirjoittama arvostelu ei enää vie yöunia tai jännitä yhtä paljon kuin ennen.
 – Mutta totta kai! Me kaikki kaipaamme myönteistä palautetta ihan joka päivä.
 Viime viikolla ensi-iltaan tuli kotimainen  elokuva Rikinkeltainen taivas . Lignell näyttelee yhtä päärooleista, elämäänsä muistelevaa opettaja-kirjailijaa.
 – Mies on monella tapaa eksyksissä: hänellä on haku päällä, ja rakkaus vie häntä ylös ja alas. Hän on myös kykenemätön heittämään ankkuria ja asettumaan paikoilleen.
 – Emme ole saaneet elokuvasta niin paljon positiivisia arvioita kuin toivoimme, eikä se tunnu kivalta, Lignell sanoo. Kuva elokuvasta Rikinkeltainen taivas. Solar Films / Cata Portin
 Kaikki kriitikot eivät elokuvasta innostuneet. Arvosteluissa sitä on moitittu muun muassa  pintapuoliseksi .
 Lignell muotoilee tuntemuksensa näin:
 – Elokuvantekijänä toivoisi arvosteluja elokuvasta omana teoksena, eikä automaattisesti romaanin kuvituksena tai vertailukohteena.
 – Kieltämättä tuntuu hieman hullulta, että monen huippuammattilaisen kuukausien, osan vuosien työpanos sivuutetaan jopa täysin, hän jatkaa.
 Lignell iloitsee juuri tulleeesta tiedosta, että Rikinkeltainen taivas on kutsuttu Göteborgin elokuvafestivaaleille.  Jari Kovalainen / Yle
 Elokuva  Rikinkeltainen taivas  perustuu kirjailija  Kjell Westön  samannimiseen menestysromaaniin. Ystävyydestä, rakkaudesta ja aikuiseksi kasvamisesta kertovassa tarinassa kuljetaan 1960-luvulta tähän päivään.
 Se on Westön kirjoista yksi Nicke Lignellin omista suosikeista. Epookkien ystävänä hän pitää kirjailijan tavasta kuvata menneisyyttä.
 – Olen sen ikäinen, että katson jo taaksepäin, menneeseen. En pelkästään eteenpäin.
 – Olen jossain määrin nostalgikko. Jari Kovalainen / Yle
 Claes Olsson on orava
 Rikinkeltainen taivas  on jo kuudes  Claes Olssonin  elokuvaohjaus, jossa Lignell näyttelee.
 Heidän kolmekymmentä vuotta kestänyt yhteistyö on nivoutunut ystävyydeksi. He viettävät aikaa muuallakin kuin kuvauspaikalla.
 – Se on merkki siitä, että olemme tulleet toimeen toistemme kanssa, löytäneet yhteisen sävelen ja puhumme samaa kieltä. Hienointa on se, ettei kaikkea tarvitse edes sanoa ääneen.
 Lignell sanoo lempeyttä äänessään, että hänen ystävänsä on orava.
 – Hän on kirja- ja leffafriikki sekä esteetikko. Hän kerää tavaroita kuten kirjoja, valokuvia ja artikkeleita. Clasu on orava, joka ei osaa olla viemättä tammenterhoja jemmaan.
 Ensimmäinen yhteinen elokuva oli  Akvaariorakkaus  vuonna 1993. Nicke Lignell näytteli siinä toimittajaa vastaparinaan  Tiina Lymi .
 Akvaariorakkaus oli rohkea kuvaus Saaran (Tiina Lymi) ja Jonin (Nicke Lignell) suhteesta. Kinotuotanto Oy
 – Olin siinäkin elokuvassa rakkautta haikaileva mies, joka törmää kaikkea muuta kuin maailman helpoimpaan naiseen.
 –  Akvaariorakkaus  oli monella tapaa rohkea, kuten  Anna-Leena Härkösen  kirjakin.
 Nuori Lignell ihaili elokuvan kuvauksissa eri ammattiryhmien saumatonta yhteistyötä, innostui ja oppi arvostamaan alan ammattilaisia.
 – Minulle se oli ensiaskel elokuvan maailmaan. Sitä ennen en tiennyt elokuvassa työskentelemisestä paljoakaan.
 – Ohjaajan ja näyttelijän välinen luottamus on äärimmäisen iso asia. Jos ohjaaja luottaa minuun, silloin on kiva tehdä töitä. Jari Kovalainen / Yle
 Ruotsinkielinen Lignell näytteli  Akvaariorakkaudessa  ensimmäistä kertaa suomeksi.
 Se jännitti ja loi paineita: hän halusi selvitä kielivaihdoksesta takeltelematta. Nyt 55-vuotiaana näyttelijä sanoo, ettei enää niin välitä, vaikka puheeseen lipsahtaisi kielioppivirhe.
 Työnsä hän haluaa edelleen hoitaa mahdollisimman hyvin ja kuitenkin “pitämättä turhaa melua itsestään”.
 Lignell työskentelee alalla, joka rohkaisisi kyllä nostamaan omaa häntää.
 – Taideala ei ole demokraattinen, vaan äärimmäisen yksilökeskeinen ala. Samalla suuri yleisö janoaa julkisuuden henkilöitä, joita rakastaa ja vihata, hän sanoo.
 Lignellillä ei ole palava tarve parrasvalojen päätähdeksi, mutta kun töitä tarjotaan, hän innostuu helposti. Jari Kovalainen / Yle
 Tärkein rooli on isän rooli
 – Se on itsestään selvää, sanoo viiden lapsen isä ja kolmen mofa, kuten Lignellien mummolassa kutsutaan isoisää.
 Merkittävimmästä roolista ei ole epäselvyttä.
 – Isän rooli on tärkein. Tai ei isyys ole lainkaan rooli, vaan enemmän, hän tarkentaa.
 Perheen kaikki lapset ovat jo aikuisia, lentäneet pesästä ja omillaan, mutta tiivis yhteys on säilynyt.
 – Olen kannustanut ja päästänyt lapset menemään. Koen, että siksi he myös palaavat takaisin ja tulevat mielellään käymään lapsuudenkodissaan.
 Pienten lasten isänä oli rankempaa kuin nyt mofana.
 – Tietysti isoisänkin on otettava vastuuta, mutta se ei paina harteilla samalla lailla kuin lasten isänä.
 – Mofan rooli on asteen verran kevyempi, koska lapsenlapset ovat käymässä muutaman päivän silloin tällöin. Jari Kovalainen / Yle
 Tänään, isäinpäivänä perhe kokoontuu taas yhteen.
 – Mummolassa meitä alkaa olla jo aika iso lössi. Porukkaan kuuluu myös tyttö- ja poikakavereita. Ruokapöytä on jäänyt lyhyeksi, mutta jotenkin aina ängemme itsemme sen ympärille.
 Stressitason nollaus matkalla maalle
 Nicke Lignell asuu Sipoossa vaimonsa  Raakelin  kanssa. Vielä jossain vaiheessa he suunnittelivat muuttavansa Helsingin keskustaan, “stadiin lähelle leffateattereita”. Viimeistään sitten kun lapset muuttavat pois kotoa.
 Nyt mieli on muuttunut.
 Lignell muistelee lukemaansa artikkelia, jonka aiheena oli stressi. Siinä kerrottiin, miten iso merkitys asuinympäristöllä on siinä, miten hyvin palautuu paineista.
 Hänkin on huomannut, että puoli tuntia kestävä ajomatka töistä kotiin maalle irrottaa mukavasti työasioista. Stressitaso nollaantuu, paineet tippuvat jo matkalle.
 Nicke Lignell tykkää puuhastella kotimaisemissa. Jari Kovalainen / Yle
 Omakotitalon pihasta löytyy oma paikka erilaisille värkeille. Sillä nimellä Lignell kutsuu talon huoltamisessa tarvittavia työkalujaan.
 – Olen kotoisin pieneltä paikkakunnalta Bromarvista. Siitä varmaan johtuu, että haluan olla paikassa, jossa on oma rauha.
 – Tämä on hyvä näin.
 Lue lisää:   Akvaariorakkaus – nuorten laulu rakastelemisen vaikeudesta
 Katso myös:   Ensi-illassa Rikinkeltainen taivas
 Aamun kirja: Kjell Westö: Rikinkeltainen taivas

Näyttelijä Nicke Lignell on rooleissaan kirurgi ja kirjailija – yksi rooli on kuitenkin niitä ja kaikkia muita tärkeämpi


Summary: Kerromme päivän uutiset ja puheenaiheet lyhyesti.

Glasgow'n ilmastokokous päättyi vesitettyyn sopuun
 Glasgow'n ilmastokokous on hyväksynyt uuden sopimuksen  ilmastopäästöjen vähentämiseen . Sopimustekstiä  muutettiin viime hetkellä  siten, että sopimuksessa hiilienergiaa halutaan vähentää sen sijaan, että siitä luovuttaisiin kokonaan. Katso  Ylen suora erikoislähetys  sunnuntaina kello 9 Yle Areenassa ja TV1:ssä. Käymme läpi Glasgow'n sopua asiantuntijoiden kanssa.
 Mikkonen Ylelle: "Olisimme tarvinneet enemmän kunnianhimoa"
 Ympäristö- ja ilmastoministeri Krista Mikkosen mukaan sovun syntyminen Glasgow'ssa oli osoitus siitä, että kansainvälinen yhteisö pystyy löytämään yhteisen ymmärryksen.  Petteri Sopanen / Yle
 Ilmasto- ja ympäristöministeri  Krista Mikkonen  (vihr.) sanoo, että Glasgow'n ilmastokokouksessa nousi vahvasti esiin se, että ilmastonmuutoksen vaikutukset näkyvät todella konkreettisesti arjessa ympäri maailmaa. Hänen mukaansa sopeutumiseen  pitää panostaa entistä enemmän .
 Tutkimus: Isät uupuvat liioista vaatimuksista ja tuen puutteesta
 Jyväskylän yliopiston tuoreessa tutkimuksessa monet uupuneet isät kokivat, ettei töissä huomioitu lainkaan heidän rooliaan vanhempana.  Juuso Juntunen / Yle
 Jyväskylän yliopiston  tutkimukseen osallistuneet isät kokivat , että yhteiskunta vaatii heiltä liikaa eikä tarjoa heidän vanhemmuuteensa riittävästi tukea. Lapset itsessään eivät vaikuttaneet aiheuttavan isille uupumusta, mutta moni uupunut isä koki arjen raskaaksi ja työn sekä perhe-elämän yhteensovittamisen hankalaksi.
 Nicke Lignellille yksi rooli on ylitse muiden
 Näyttelijä Nicke Lignell kotimaisemissaan Sipoossa koiriensa Demin ja Veran kanssa. Jari Kovalainen / Yle
 Näyttelijä  Nicke Lignell   on tehnyt pitkän uran näyttelijänä . Läpimurto oli elokuva Akvaariorakkaus kahden nuoren tempoilevasta suhteesta. Nyt hänet voi nähdä kirjailijana ja kirurgina elokuvissa Rikinkeltainen taivas ja Syke. Lignellille elämän tärkein rooli on kuitenkin kaukana parrasvaloista: hän on viiden lapsen isä ja kolmen mofa.
 Isänpäivää vietetään aurinkoisessa säässä
 Ilmatieteen laitos
 Sunnuntaina korkeapaine vaikuttaa. Sää on laajalti aurinkoista ja poutaista. Kylmää ilmaa virtaa koko maahan. Päivälämpötila jää etelässä vain hieman plussan puolelle. Lapissa pakkasta voi päivälläkin olla 10 astetta. Yöllä pakkasta on koko maassa.
 Lue lisää  Ylen sääsivuilta .

Herätys: Glasgow'n ilmastokokous päättyi vesitettyyn sopuun, isät kaipaavat lisää tukea, Nicke Lignellille yksi rooli on yli muiden


Summary: Arkistojen makupaloista koottu video kertoo, miten isänpäivää on juhlittu televisiossa 1970–1990-luvuilla.

Isiä ja isoisiä juhlistetaan tänään, sunnuntaina. Suomessa, Virossa ja muissa Pohjoismaissa Tanskaa lukuun ottamatta päivä on vakiintunut marraskuun toiseen sunnuntaihin eli puoli vuotta äitienpäivän jälkeen. Muualla ajankohta vaihtelee.
 Eri vuosikymmeninä isänpäivän teema on noussut uutisissa esille eri tavoin. Pääkuvan paikalla oleva arkistojen makupaloista koottu video kertoo, miten isänpäivää on juhlittu televisiossa 1970–1990-luvuilla.
 Esimerkiksi vuonna 1987 Helsingin Roihuvuoren ammattikoulussa leivottiin maailman pisin leivos isänpäivän kunniaksi. Jättileivoksella päästiin Guinnessin ennätysten kirjaan, sillä ruotsalaisten 800 metrinen kääretorttu lyötiin 1,2 kilometriä pitkällä suklaatryffelileivoksella.
 Vuoden isä puolestaan nimettiin ensimmäisen kerran vuonna 1994. Tänä vuonna  Vuoden isä -palkinto luovutettiin keskiviikkona kolmelle isälle , jotka ovat edistäneet tasa-arvoa arkisin keinoin. Palkinnon saivat kouvolalainen  Marko Oikarainen,  helsinkiläinen  Sergei Silkin  ja sipoolainen  Dan Wickholm .
 Palkitsemisperusteiden mukaan nämä isät ovat tehneet tärkeää työtä monikulttuuristen lasten harrastustoiminnassa, monikkoperheiden yhdistyksessä sekä puolison omaishoidossa. Palkinnot jakaa sosiaali- ja terveysministeriö.
 Lue myös:
 "Välillä 9- riittää isyydessäkin", sanoo Vuoden isäksi valittu Marko Oikarainen
 Isänpäivästä tulossa pääosin kylmä ja aurinkoinen – meteorologi: Tässä on "kylmä kuoppa" viikonlopun aikana

80-luvulla yli kilometrin pituisella isänpäiväleivoksella lyötiin ruotsalaiset Guinnessin ennätysten kirjasta – näin isänpäivää on vietetty eri vuosikymmeninä


Summary: Helsingissä käynnissä olevassa pilottihankkeessa alkamisaikoja on myöhäistetty eniten.

Muutaman vuoden takainen keskustelu kouluaamujen myöhentämisestä vaikuttaa tuoneen uudistuksia monen suuren kaupungin käytäntöihin. Ainakin Helsingin, Turun ja Tampereen lukioissa tasan aamukahdeksalta alkavat koulupäivät ovat nykyään harvinaisuus.
 Kovin dramaattisesta muutoksesta ei vielä voi kuitenkaan puhua, sillä pääsääntöisesti koulupäivien alkua on myöhäistetty viidestätoista minuutista puoleen tuntiin.
 Esimerkiksi Turun lukiot aloittivat tänä syksynä kokeilun, jossa aamujen aloitusta myöhäistettiin entisestään viidellätoista minuutilla. Nyt alueen kaikkien lukioiden opetus alkaa kello 8.30.
 Turun kaupungin lukiokoulutuksen palvelualuejohtaja Jussi Paavola kertoo, että kokeilun taustalla on uuden opetussuunnitelman lisäksi huoltajilta ja opiskelijoilta kuullut toiveet.
 – Sieltä on tullut toive myöhentää, ja sitä tukee ilmeisesti aika hyvinkin tämän hetken tutkimustulokset, joiden mukaan nuorille myöhäisempi alkamisaika voisi olla hiukan parempi, Paavola kertoo.
 Turussa käynnissä olevasta kokeilusta saatu palaute on tähän mennessä ollut positiivista, ja tilannetta aiotaan seurata pitkällä aikajänteellä.
 – Tarkoitus on, että rauhoitetaan tilanne, koska yksi lukuvuosi on aika lyhyt kokeilu, Paavola toteaa.
 Nuorten rytmi iltapainotteista
 Tampereellakin on huomattu nuorten rytmin siirtyminen entistä enemmän iltapainotteiseksi.
 – Se on tässä pikkuhiljaa vuosien saatossa tapahtunut, mitä enemmän tulee tätä digitaalista puolta ja sosiaalista mediaa. Pelaaminen ja nettiaika on kasvanut jo pidemmän aikaa, toteaa Tampereen kaupungin vt. lukiokoulutuksen johtaja Matti Hännikäinen.
 Tampereella lukiopäivät alkavat kello 8.15, mutta opiskelijat voivat vaikuttaa koulupäivien alkamisajankohtaan omilla ainevalinnoillaan. Hännikäisen mukaan aamuisin tapahtuvassa opetuksessa opiskelijoiden iltavalvominen on näkynyt yksilötasolla.
 – Jotkut ovat väsyneempiä aamuisin, mutta se on ihan yksilökohtaista miten nuori tällaiseen tilanteeseen suhtautuu, Hännikäinen sanoo.
 Koulupäivien alkua myöhäistettiinkin Tampereen lukioissa hyvin pitkälti muista käytännön syistä.
 – Sovittiin Tampereella niin, että julkisen liikenteen aamuja tasataan, etteivät kaikki ole samaan aikaan liikkeellä, Hännikäinen avaa.
 Hänen mukaansa opiskelijat ovat reagoineet aikataulun muutokseen pääsääntöisesti hyvin.
 – Osa opiskelijoista tykkää näistä 8.15 aamuista, osa ei, Hännikäinen summaa.
 Helsingissä pilotoidaan uutta järjestelmää
 Helsingin kaupungin lukiokoulutuksen päällikkö Harri Korhonen kertoo, että pääkaupungin lukioissa koulupäivien alkua on myöhäistetty, mutta alkamisajankohdissa on lukiokohtaista vaihtelua.
 Syksyllä alkaneeseen nelijaksojärjestelmän pilotointiin osallistuvissa lukioissa koulupäivien alkamista on siirretty eniten, kello yhdeksään. Tämä ei Korhosen mukaan ole automaattista seurausta pilottihankkeesta, vaan ennemminkin tilanteen mahdollistama kokeilu.
 – Nelijaksojärjestelmä on rakennettu ihan uutena mallina, ja siinä on kaikki ajankohdat pistetty kuitenkin uusiksi, niin ollut helpompi tarkastella myös koulun alkamisajankohtaa.
 Lue aiheesta lisää:
 Onnea syksyn ylioppilaille! Katso Ylen ylioppilaskoneesta, kuka saa valkolakin ja millaisia arvosanoja Suomen lukioissa on kirjoitettu
 Adele Kujala on syksyn paras ylioppilas huippupisteillä – Jenni Kuisma kirjoitti eniten laudatureita
 Lotta Yli-Hukkala-Siira suoritti oikeustieteellisen vuodessa – vastaa nyt somen epäilijöille: "Koen olevani yhtä pätevä kuin kuka tahansa"

Tasan kahdeksalta alkavat kouluaamut ovat nykyään harvinaisuus – muutoksen taustalla tutkimustulokset ja opiskelijoiden toiveet


Summary: Vaikka Matin Alzheimer on edennyt hitaasti, sen eteneminen on vääjäämätöntä.  Joskus tulevaisuus pelottaa Anjaa: "Elämä on niin arvaamatonta, huomisesta emme kuitenkaan tiedä."

– Hän oli Matin ensirakkaus.
 Anja , 75, osoittaa valokuvakirjan kuvaa kiharatukkaisesta naisesta.  Matti , 80, korjaa silmälasejaan ja kumartuu aavistuksen lähemmäksi kirjaa nähdäkseen paremmin.
 Kuvan alla on tekstiä.  Juhannushäät, Lappajärven kirkko.
 Kuvan naisella on pitkähihainen hääpuku yllään. Hänen vieressään seisoo Matti, lähes 60 vuotta nuorempana kuin nyt. Kasvoilla on tuuheat viikset ja vähemmän ryppyjä, mutta hymy on pysynyt samanlaisena.
 Kun Matti ja  Sirkka-Liisa  vihittiin, Anja oli parikymppinen nuori nainen, joka asui toisella puolella Suomea. Hän meni naimisiin omalla tahollaan, ja liitosta syntyi tytär ja poika – samoin kuin Matille ja Sirkka-Liisalle.
 Matin ja Anjan tiet kohtasivat kuitenkin vasta paljon myöhemmin.
 “Anja ei vieläkään suostu minun kanssani naimisiin”, toteaa Matti. “Ei tarvitsisi elää tällaisessa syntisessä suhteessa. Vai hyväksytäänkö avoliitotkin nykyään?” Meri Lantela / Yle
 Valokuvakirjoja on sohvapöydällä korkea pino. Niihin on koottu Matin elämänkaari tähän asti. Kuvamuistot alkavat 1960-luvulta ja jatkuvat tähän päivään. Yksittäiset kuvat ovat vielä vanhempia, kuten Matin vanhempien mustavalkoinen potretti.
 Kirjoihin painetuissa kuvissa retkeillään, kalastetaan, juhlitaan häitä ja ristiäisiä, ollaan toisen kainalossa.
 Kirjat ovat molemmille tärkeitä, ne ovat opas Matin elämään. Tulevaisuudessa niiden arvo on entistä suurempi.
 Anja on painanut mieleensä sen, mitä Matti itse tai Matin lapset ovat tapahtumista kertoneet. Kun Matti unohtaa Sirkka-Liisan siskon nimen tai missä nuoruusvuosina telttailtiin, Anja muistuttaa.
 Hän on opiskellut Matin elämän ulkoa, jotta hänen muistinsa voi yltää sinne, minne Matin ei yllä.
 Matilla ja Anjalla on molemmilla aikaisemmista liitoistaan tytär ja poika. “Lapset ovat olleet meille kaikki kaikessa”, Matti sanoo. Meri Lantela / Yle
 Matti kääntää sivua. Lapset kasvavat hujauksessa aikuisiksi.
 Matin ja Sirkka-Liisan liitto kesti loppuun saakka – kunnes kuolema erotti. Sirkka-Liisa menehtyi rintasyöpään vuonna 1996.
 Diagnoosin jälkeen
 Keittiön pöydässä on kuivakorppuja ja jaffakeksejä. Matti ja Anja istuvat vieretysten. Matti sekoittaa kupissaan olevaa kuumaa juomaa ja hämmentyy hetkeksi.
 – Eikö olekaan kahvia?
 – Kahvi oli loppu, etsittiin sitä äsken kaikista kaapeista. Oli päässyt loppumaan, Anja muistuttaa, kuin ohimennen.
 – Niin, aivan. Niinhän se oli.
 Matti sai Alzheimer-diagnoosin vuonna 2018. Silloin hän soitti Anjalle, jonka kanssa hän oli siihen mennessä tapaillut muutaman vuoden verran.
 – Hän kysyi, että enhän minä nyt jätä häntä, Anja sanoo.
 Anja lupasi, ettei sellainen tule kysymykseen. Sen sijaan pariskunta siirsi tavaransa saman katon alle.
 Anja ei halunnut, että aktiivinen ja harrastava Matti jäisi maaseudulle yksin – nyt kun diagnoosin myötä myös ajokortti meni alta. Kaikki Matin harrastukset olivat ajomatkan päässä, eikä busseilla aina päässyt perille.
 Alzheimer etenee neljässä vaiheessa: taudin vaiheet ovat varhainen, lievä, keskivaikea ja vaikea. Matin Alzheimer on edelleen lievässä vaiheessa. Sairaus on edennyt kolme vuotta sitten annetun diagnoosin jälkeen hitaasti.
 – Minusta tuntuu, että tämä muistisairaus ei ole edennyt. Sitä pitää tietenkin kysyä Anjalta, miten asia on.
 – On se vähän edennyt, Anja hymyilee.
 – No hyvin hitaasti on edennyt, Matti toteaa.
 Anja on oppinut, ettei muistisairasta tule joka tilanteessa auttaa suinpäin. Muisitn kanssa on toisinaan hyvä joutua pinnistelemään. Meri Lantela / Yle
 Matti ja Anja täyttävät kalenteria keittiön pöydän ääressä. Pöydällä on kukkia, jotka Matti on hakenut Anjalle aamulla.
 Matti käyttää kalenteria myös päiväkirjana. Päivän päätteeksi hän kirjaa muistiin tärkeitä tapahtumia. Anja avustaa vieressä. Eilisen tapahtumat on vielä täyttämättä.
 – Mitä me eilen tehtiin, Anja johdattelee.
 Aamupäivän toimet ovat muistissa tallella, mutta sen jälkeen alkaa hämärtyä.
 – Teit minun kanssani sitä broilerilaatikkoa, Anja muistuttaa.
 – Mitä?
 – Laitettiin broileria uuniin. Syötiin tuossa ulkona, kun oli lämmin päivä.
 – Broileria, joka nautittiin ulkona, Matti varmistaa.
 – Niin.
 Elämän suuret rakkaudet
 Matin ja Anjan polut kohtasivat 1990-luvulla, kun Matti tapasi ensimmäisen vaimonsa Sirkka-Liisan poismenon jälkeen  Riitan , Anjan rakkaan ystävän. Pian Riitta esitteli Anjalle rakastuneen sulhasensa.
 – Siinä seisoi edessäni rakastunut pari. Muistan olleeni kovasti iloinen Riitan puolesta, että hän oli löytänyt näin mukavan miehen, Anja sanoo.
 “Me nauretaan aika paljon, meillä on sillä tapaa kivaa yhdessä”, Anja toteaa. Meri Lantela / Yle
 Matin ja Riitan vihkimisen aikaan Anja työskenteli kirkkoherranvirastossa. Hän teki pariskunnalle avioliittokuulutuksen, jonka jälkeen Anja seurasi kaksikon onnellista liittoa 14 vuotta. Kolmikko vietti paljon aikaa myös yhdessä.
 Matin ja Riitan avioliiton viimeisinä vuosina Riitta sairastui Sirkka-Liisan tavoin rintasyöpään.
 Riitta menehtyi vuonna 2012.
 – Eiväthän ne liitot muuten olisi päättyneet, ilman syöpää. Se on vaan kestettävä. Me käydään Anjan kanssa näiden edesmenneiden haudoilla viemässä kukkia, Matti sanoo.
 Seuraa hiljaisuus, ja Matti pyytää sitten puheenaiheen vaihtoa.
 Alzheimer-diagnoosi vei tauolle Matin rakkaan harrastuksen maalaamisen. Kun ajokortti meni alta, loppui samalla maalausryhmässä käyminen. Yhteisöllisyys on aina ollut Matille tärkeää harrastuksissa. Meri Lantela / Yle
 Riitan poismenon jälkeen Anja jäi Matin tueksi.
 – Minulla ja Riitalla oli tapana puhua Skype-puheluita. Kun Matti oli maksamassa laskuja Riitan tietokoneella, hän huomasi, että minä olin netissä. Matti soitti minulle Skype-puhelun, ja siten me aloimme pitämään yhteyttä, Anja sanoo.
 Matti nimeää Anjan elämänsä suurimmaksi rakkaudeksi. Anja kuitenkin toppuuttelee vieressä.
 – Matti sanoo aina, että ensimmäinen vaimo oli se suurin rakkaus. Se, että hän kutsuu minua suurimmaksi rakkaudekseen on meidän huumoria. Minä olen 170-senttinen, kun taas molemmat Matin vaimot olivat alle 160-senttisiä, Anja selittää myöhemmin.
 Lämpenee, lämpenee
 Kun Matilta on avaimet tai puhelin hukassa, Anja pohtii ääneen, josko joku on ne varastanut.
 Se naurattaa molempia.
 Muistisairaus ei ole tähän mennessä vaikuttanut Matin persoonallisuuteen, ja Matti suhtautuu sairauteensa samoin kuin elämään yleensäkin – huumorilla.
 – Välillä meillä on tällaista vanhan ajan leikkiä, että minä saatan sanoa lämpenee lämpenee kun Matti etsii jotakin. Kuumaa, kuumaa, polttaa polttaa. Sitten meillä on hirveän hauskaa, kun se tavara löytyy, Anja hymyilee.
 Eniten ongelmia Matilla on lähimuistin kanssa. Päivän tapahtumat putoavat muistista nopeasti. Matin on vaikea muistaa, kuka kävi kylässä tai mitä syötiin lounaaksi. Joku kävi, jotain syötiin.
 Tapahtumat saattavat kuitenkin palata mieleen myöhemmin.
 Kun Matti unohtaa kolmannen tai kolmannentoista kerran, mihin lääkelaatikko on siirretty, Anja säilyttää malttinsa. Toiselle on turha kiukustua siitä, ettei hän muista. Kun ei muista, ei muista.
 Joskus molempia kuitenkin turhauttaa. Anja ei jaksa enää toistaa, ja Matti väsyy itsekin siihen, ettei muista.
 “Täytyy olla positiivinen asenne niin kauan kun täällä saa olla. Pitää olla silmät ja korvat avoinna, ja olla riittävän suulas tarvittaessa. Ihmisten kanssa jutella eikä kenenkään kimppuun käydä”, Matti toteaa.  Meri Lantela / Yle
 Matti ja Anja istuvat ulkona tabletit sylissä. Älypuhelimet ovat pariskunnan yhteinen harrastus, ja mutta päivän uutiset he lukevat aamuisin tabletilta. Matti selaa päivän otsikoita.
 – Mitäs tässä on. Kesäburgerit syntyvät ilman lihaa. Romanit kohtaavat yhä syrjintää, hän luettelee.
 Anja lukee vieressä ääneti.
 – Puolustus tarvitsee kaikki asekuntoiset miehet ja naiset. Ei ne varmaan ota kahdeksankymppisiä, Matti kysyy, ja Anja keskeyttää lukemisen hetkeksi.
 – Ei varmaan.
 Pariskunta selaa hetken ääneti, Anja on jo syventynyt lukemaan. Kohta Matti lukee taas ääneen.
 – Kesäburgerit syntyvät ilman lihaa. Romanit kohtaavat yhä syrjintää.
 Tyynenä kohti tulevaa
 Valokuvakirjan sivut päättyvät. Kirjoja on lisää vino pino, ja uusi kirja on taas tekeillä.
 Siihen on lisätty sukulaisten ja ystävien nimet kuvien viereen, jotta muistaminen on helpompaa. Muistettavaa kertyy vuosi vuodelta lisää. Sekä Matilla että Anjalla on lapsenlapsia neljännessä sukupolvessa.
 Matilla ja Anjalla on molemmilla aikaisemmista liitoistaan tytär ja poika. “Lapset ovat olleet meille kaikki kaikessa”, Matti sanoo. Meri Lantela / Yle
 Matin ja Anjan tilanne on onnekkaampi kuin monen muun. Matin muistisairaus on edennyt hitaasti, ja pariskunta pärjää kahdestaan kotona. Matin poika auttaa käytännön asioissa.
 Alzheimer kuitenkin etenee, eikä sen pysäyttämiseksi ole toistaiseksi tarjolla ratkaisuja. Lääkkeet hidastavat sairauden etenemistä, mutta eivät pysäytä sitä.
 Anja suhtautuu silti tulevaisuuteen tyynesti. Se mikä tulee, tulee sellaisena kuin se tulee.
 – Olen itsekin jo 75-vuotias, minullekin voi tapahtua jotakin. Ikätovereita rupeaa kaatumaan, tuttujen kuolinilmoituksia on lehdessä tämän tästä. Mikään ei ole pysyvää. Nautitaan nyt siitä hyvästä, mitä meillä on, Anja sanoo tyynesti.
 Matti palaa vielä puhumaan elämänsä käännekohdista, luopumisen vaikeudesta.
 – Menetykset on otettava sellaisina, kuin ne ovat. Se on luonnollista, että täältä lähdetään yksitellen. Kyllä se minunkin aika tulee, niin kuin meidän kaikkien, Matti sanoo.
 Anja kertoo Matin valoisan elämänasenteen tarttuneen häneenkin: "Matti on sellainen ihminen, joka näkee aina kaikessa sen positiivisen puolen." Meri Lantela / Yle
 Ulkona paistaa, ja Matti siirtyy istumaan terassille. Anja katselee ruokailuhuoneen ikkunasta Mattia terassin pihakeinussa. Matti katselee puutarhaan kädet sylissään. Ajamaton niitty on täynnä perhosia. Keinu natisee kovaäänisesti, ja Matti polkaisee jalallaan vauhtia. Matin hyräily kuuluu sisälle.
 Molemmat toivovat, että edessä on vielä yhteistä tulevaisuutta.
 – Tietenkin se pelottaakin, tulevaisuus, mutta elämä on niin arvaamatonta. Ei kannata hirveästi ruveta maalailemaan, huomisesta emme kuitenkaan tiedä, Anja toteaa.
 Yksi harras toive Anjalla kuitenkin on.
 Kunhan Matti hänet muistaisi, niin pitkään kuin mahdollista.
 Katso Perjantai-dokkari: Kunnes minä unohdan nyt Areenassa.
 Kaikki Perjantai-dokkarit löydät täältä.
 Lue lisää:
 "Rankinta on se, ettei puoliso enää ole tukipilari" – Paula Hämäläisen mies sairastaa Alzheimeria, ja läheiselle sairaus tarkoittaa ihmisen menettämistä tämän eläessä
 Muistisairautta poteva Lasse Ainasoja hyväksyy sen, että asuu ehkä joskus palvelukodissa – tutkija: "Asumispäätöksiin liittyy usein pelkoa, häpeää ja syyllisyyttä"
 Kävimme Riitta ja Topi Uosukaisen kotona katsomassa, millaista on arki Alzheimerin taudin kanssa: “En voi tehdä kuin parhaani, että hänen olisi hyvä olla”

Muistisairaus vie Matin muistot – Anja auttaa kumppaniaan muistamaan kaiken ensirakkaudesta eiliseen


Summary: Verhoilijat ovat huolissaan alan tulevaisuudesta. Töitä riittäisi, mutta osaavista tekijöistä on pulaa. Ammatti vaatii monipuolisia kädentaitoja, joita harvalla verhoilijalla heti alkuun on.

Lahtelainen  Saida Blomberg  on Suomen nuorin verhoilijamestari.
 Tittelistä puuttuu pari kirjallista koetta, mutta tärkein, erikoisammattitutkintoon vaadittava mestarinäyte on valmis ja hyväksytty. Se on Möhköfantiksi ammattipiireissä kutsuttu, 1940-luvulta peräisin oleva keltainen nojatuoli.
 Tuolin saa puoliso lahjaksi.
 – Minulla on ollut tavoite, että talossa pitää olla yksi laiskanlinna. Nyt se on tehty.
 Vuonna 2014 verhoilijaksi valmistunut Blomberg kertoo päätyneensä alalle vähän sattumalta.
 – Työttömänä ollessani mietin, mitä tekisin. Laitoin paperit jälkihaussa verhoilijalinjalle. Pääsin sisään toiselta varasijalta.
 Nyt nuori yrittäjä työllistää itsensä lisäksi kolme muuta työntekijää.
 – Noin puolet töistä tehdään teollisuuden tarpeisiin, puolet on perinteistä verhoilua yksityisille, Saida Blomberg arvioi.
 Vanhojen huonekalujen pehmusteista saattaa löytyä vaihdettaessa monenlaisia täytteitä: säkkikangaspusseja, lumppuja, olkea, puulastua, suikaloitua sanomalehtipaperia...  Tuija Veirto / Yle
 Ympäristötietoisuuden kasvu tuo töitä
 Kierrätysajattelun voimistuessa huonekaluja, autoja ja veneitä uudistetaan verhoilemalla entistä enemmän. Osaavista tekijöistä on pulaa, kertoo Suomen verhoilijamestarien liiton puheenjohtaja  Terhi Strengell . Hän on erikoistunut ajoneuvoverhoiluun.
 – Kasvava huolenaihe on, ettei töille riitä kohta tekijöitä. Varsinkin perinteisen verhoilun taitajista on pulaa.
 Verhoilijoilta vaaditaan monipuolisia kädentaitoja. Työ opitaan pitkälti tekemisen kautta, ja laadukas jälki poikii jatkotilauksia.
 – Ensimmäiset kolme vuotta on tällä alalla hyvä laskuri. Jos sen ajan pystyy pitämään itsensä leivässä, yleensä jatkaa eteenpäin. Valitettavasti moni kuitenkin lopettaa ja menee muihin töihin.
 Saida Blombergin intohimo ovat vanhat huonekalut. Niitä on kertynyt hyllykaupalla verhoilua odottamaan.  Tuija Veirto / Yle
 Strengellin mukaan  ammattikoulutuksen uudistuksen myötä  tuntimääriä verhoilijoiden opetuksesta on vähennetty ja valmistumisaikaa nopeutettu. Korona on vaikeuttanut tilannetta entisestään.
 – Verhoilua ei opi etänä. Viereen tarvitaan opettaja tai ammattilainen, joka kertoo mitä ja miten tehdään. Vaatii lukuisia eri työvaiheiden toistoja, jotta tarvittavat tekniikat opitaan.
 Tilanne on samankaltainen monella muullakin yksinyrittäjyyteen perustuvalla alalla.  Opiskelijoita on vaikea ottaa opastettavaksi ilman, että oma yritystoiminta kärsii.
 – Jos ajatellaan, että opiskelijoiden opetusta siirretään koulusta yrityksiin, niin olisi hyvä maksaa siitä korvausta yrittäjälle. Muuten se ei onnistu, Strengell sanoo.
 Vanhojen mestareiden jalanjäljissä
 Mentorit ovat olleet tärkeitä Saida Blombergin uralle. Kouluaikana hän pääsi kokeneen verhoilijamestarin yritykseen harjoittelijaksi. Tämän jäätyä eläkkeelle, Blomberg osti yrityksen ja jatkoi työtä.
 – On vaikea yhtälö, jos tyhjästä pitää nyhjäistä. Itselläni on käynyt hyvin, kun on ollut vanhoja mestareita mentoroimassa ja tukemassa. Olen päässyt kulkemaan osin heidän jalanjäljissään.
 Nuori verhoilijamestari antaa nyt itsekin hyvän kiertää.
 – Minulla käy melko paljon opiskelijoita harjoittelussa. Ehkä siten voin antaa oman panokseni alalle, jotta mahdollisimman moni heistä löytäisi tämän ammatin, tulisi alalle ja jaksaisi käydä koulussa.
 Verhoilijamestarin näyttötyönä valmistuneen laiskanlinnan saa lahjaksi oma puoliso. Toiveena oli keltainen väri.   Tuija Veirto / Yle
 Voit keskustella aiheesta maanantai-iltaan klo 23:een asti.

Suomen nuorin verhoilijamestari oppi työn salat vanhoilta mestareilta – kierrätysbuumin ansiosta ala kaipaa kipeästi uusia tekijöitä


Summary: Huippu-urheilijat käyttävät turhaan lisäravinteita, paljastaa MOT-toimituksen selvitys. Tuotteita markkinoidaan väärillä mielikuvilla ja lupauksilla kotimaisuudesta, joka ei aina pidä paikkaansa.

Osa suomalaisista huippu-urheilijoista pelkää käryävänsä dopingtestissä lisäravinteiden käytön vuoksi. Urheilijat myös käyttävät suuriakin määriä lisäravinteita, vaikka eivät usko niistä olevan juurikaan hyötyä.
 Tuotteita markkinoidaan jatkuvasti kyseenalaisilla tai jopa lainvastaisilla terveysväitteillä, eikä niiden sisältö ole aina tiedossa. Pahimmillaan tuotteisiin on päätynyt jopa syöpää aiheuttavia torjunta-aineita.
 Lisäravinteiden käyttö on juurtunut suomalaiseen huippu-urheiluun, vaikka niiden hyödyt ovat kyseenalaisia ja valmisteisiin sisältyy dopingkäryn riski.
 ”Osa käyttämistäni valmisteista oli turhia. Näennäinen tarve näille syntyi ennemminkin lisäravinnemarkkinoinnin tuloksena.”  Nainen, yksilölaji, lopettanut uransa
 MOT-toimituksen tekemään kyselyyn vastasi yli sata olympialajien huippu-urheilijaa. Jotkut urheilijoista kertoivat käyttävänsä viikoittain 15–20 eri lisäravinnetta.
 Urheiluravitsemuksen asiantuntijat pitävät määriä suurina.
 – Ymmärrän yhden tai kahden lisäravinteen erittäin hyvin. Niihin on yleensä jokin syy kuten raudanpuutos tai D-vitamiinin tarve. Viisitoista valmistetta kuulostaa hämmentävältä ja todella paljolta, sanoo liikuntalääketieteen erikoislääkäri  Katja Mjösund .
 Ravitsemustutkija Jaakko Mursu sanoo, että urheilijan pitäisi harkita tarkkaan lisäravinteiden käyttöä.    Juha Kivioja / Yle
 Mjösundin mukaan urheilija saa kaiken tarpeellisen normaalista ruoasta, sillä ravintoaineet imeytyvät siitä paremmin ja luonnollisemmin. Samaa mieltä on filosofian tohtori, dosentti ja laillistettu ravitsemusterapeutti  Jaakko Mursu .
 – Muutaman tuotteen käyttö on perusteltavissa. Aika usein niitä käytetään varmuuden vuoksi ja mielikuvien perusteella. Ajatellaan, että jostain on hyötyä. Taustalla voi olla [taloudellisia] tukijoita ja muita seikkoja, joiden vuoksi käytettyjä tuotteita on paljon, Jaakko Mursu sanoo.
 Näin selvitys tehtiin MOT-toimitus lähetti lisäravinteiden käyttöä koskevan kyselyn 338 suomalaiselle olympialajien huippu-urheilijalle. He olivat olympia-, arvokisa- ja maajoukkueurheilijoita. Kyselyyn vastasi 101 urheilijaa, joista suurin osa oli aktiiviurheilijoita. Kilpailemisen lopettaneet vastasivat uransa aikaisen tilanteen perusteella. Osa urheilijoista kertoi lisäravinteiden käytöstä omalla nimellään. Vastanneista 97 prosenttia oli käyttänyt lisäravinteita viimeisen vuoden aikana. Vain kolme urheilijaa ei ollut käyttänyt lisäravinteita. Suurin osa vastanneista käytti viikossa 2–4 tuotetta. Jotkut urheilijat nauttivat viikon aikana jopa 15–20 eri tuotetta.
 Osku Torro kertoi kyselyssä, että seurasi uransa aikana vierestä urheilijoita, jotka käyttivät turhaan lisäravinteita.  Kerim Okten / EPA
 Markkinointi ruokkii mielikuvia
 Lisäravinteiden käyttö urheilussa on osa miljoonabisnestä. Alan yritykset ovat tehneet yhteistyösopimuksia valtion tukemien huippu-urheilijoiden ja urheilujärjestöjen kanssa, vaikka asiantuntijoiden mukaan valtaosa lisäravinteista on turhia.
 Yritykset käyttävät urheilijoita tuotteidensa mainostamiseen tavallisille kuluttajille. Usein urheilijat ovat etenkin lasten ja nuorten esikuvia.
 ”Urheilujuomien ja palautusjuomien käyttöön kehotetaan. Toivotaan, että niiden käyttöä tuo esille, sillä joukkueilla ja Olympiakomitealla on yleensä sopimukset lisäravinnemerkkien kanssa.”   Mies, aktiiviurheilija, saanut tuotteita sponsorin, lajiliiton ja Olympiakomitean kautta
 Huippu-urheilun ja lisäravinneyritysten tiivis yhteistyö sekä siitä seuraava taloudellinen hyöty voi hillitä kriittistä keskustelua. Asiantuntijat Jaakko Mursu ja Katja Mjösund puhuvat markkinoinnin luomista mielikuvista, jotka ajavat urheilijoita ja kuluttajia käyttämään tarpeettomia lisäravinteita.
 – Se johtaa siihen, että ajatellaan, että joku jauhe on parempi kuin ruoka. Se on minusta huolestuttavaa. Se ei koske vain urheilevia nuoria, vaan muitakin nuoria. Nuoret ajattelevat, että lihaksien kasvattamiseksi pitää saada joku proteiinijauhe. Se ei ole totta. Lihakset kasvavat mainiosti maidolla ja jogurtillakin, Mjösund sanoo.
 Myös urheilijat ovat helppo kohde lisäravinteiden ajoittain katteettomille lupauksille.
 – Niitä markkinoidaan aikaisempaa enemmän. Se ruokkii mielikuvaa, että niistä on aina hyötyä. Tämä poikkeaa siitä, mitä tutkimukset yhdisteistä ja ainesosista kertovat, Jaakko Mursu sanoo.
 Mitä ravintolisät ovat? Ravintolisät eli lisäravinteet luokitellaan elintarvikkeiksi. Lisäravinteita myydään esimerkiksi puristeina, kapseleina, jauheina tai nesteenä. Niissä on usein tiivistetyssä muodossa suurempia pitoisuuksia samoja ravintoaineita kuin tavallisessa ruoassa. Lisäravinteita ovat esimerkiksi vitamiini- ja kivennäisaineet, rasvahapot ja merilevätuotteet. Urheiluun markkinoituja lisäravinteita ovat esimerkiksi proteiini- ja hiilihydraattilisät, kreatiini, tehonlisääjät ja aminohappovalmisteet. Lisäravinteet eivät ole lääkkeitä.
 Nils Petter Nilsson / Getty
 Näyttö hyödyistä vähäistä
 Mursun mukaan vahvaa tieteellistä näyttöä lisäravinteiden käytön hyödyistä on vain viidestä tuotteesta eli kofeiinista, ruokasoodasta, kreatiinista, beeta-alaniinista ja nitraatista. Myös Kansainvälinen olympiakomitea on linjauksen takana.
 Näidenkin aineiden kohdalla hyödyt ovat kuitenkin hyvin vähäisiä.
 – Ruokavalion pitää olla kunnossa. Vasta sen jälkeen voi harkita sitä, onko syytä käyttää lisäravinnetta. Helposti lähdetään hifistelemään turhaan, sanoo Jaakko Mursu.
 Kyselyyn vastanneet urheilijat kertoivat käyttävänsä lisäravinteita esimerkiksi saadakseen ravintoa harjoituksen aikana. Osa kyselyyn vastanneista kertoi myös haluavansa estää ravintoaineiden puutoksia ja parantaa suorituskykyä.
 Kyselystä ilmeni, että urheilijat käyttivät lisäravinteita turhaan. Yksitoista vastaajaa kertoi, ettei kokenut saaneensa ratkaisevaa hyötyä lisäravinteiden käytöstä. Peräti 38 vastaajaa ei osannut arvioida oliko hyötynyt käytöstä.
 – Joka kerta, kun urheilija ostaa valmisteen, kannattaisi pysähtyä miettimään, onko tämä tuote ehdottoman tarpeellinen. Siihen liittyy kuitenkin riski, Jaakko Mursu sanoo.
 Jotkut urheilijat myönsivät käyttävänsä lisäravinteita taloudellisen hyödyn eli sponsoritulojen tai “varmuuden vuoksi”. Yli puolet vastanneista oli saanut lisäravinteita ilmaiseksi niitä myyviltä tai valmistavilta yrityksiltä.
 52 prosenttia vastanneista oli tehnyt lisäravinneyrityksen kanssa markkinointiyhteistyötä tai heillä oli sellainen sponsorina.
 Puolet MOT:n kyselyyn vastanneista huippu-urheilijoista kertoi saaneensa tietonsa lisäravinteista valmentajalta. Vielä useammin neuvoja oli kysytty ravitsemusasiantuntijalta.
 Petri Aaltonen / Yle
 Vuosittain joka kymmenes käry lisäravinteista
 MOT:n selvityksessä piirtyi kuva kansainvälisestä liiketoiminnasta, jossa kuluttajat ostavat purkista hyvinvointia ja urheilijat suorituskykyä.
 Lisäravinteiden valvonta on lääkeaineita heikompaa. Suomessa se perustuu pääosin yritysten omavalvontaan eli yritys vastaa tuotteen turvallisuudesta.
 ”Urheilijan tilanne on hankala, sillä myös valmistajan virhe lankeaa urheilijan niskaan. Harhaanjohtava markkinointi tai valmistusvirhe on lähes poikkeuksetta myyjän virhe eikä kuluttajan, paitsi tässä tapauksessa.”  Mies, joukkuelaji, aktiiviurheilija
 Maailman Antidopingtoimiston WADA:n mukaan joka kymmenes dopingrike johtuu maailmalla lisäravinteista. Ruotsissa lisäravinteet ovat aiheuttaneet vuodesta 2009 lähtien 25 dopingkäryä. Suomessa käryjä on Suomen urheilun eettisen keskuksen mukaan ollut eri lajeissa yhdeksän vuosina 2009 ja 2016–2020.
 Lisäravinteista on löydetty dopingaineita tutkimuksissa, joita on tehty eri puolilla maailmaa. Joissain tapauksissa dopingkäryn aiheuttamista aineista ei kerrottu lisäravinteen tuoteselostuksessa. Tällaisia tuotteita on ollut myynnissä myös Suomessa.
 Dopingkäryihin johtaneita tuotteita ei välttämättä poisteta markkinoilta. Esimerkiksi Ruotsissa käryyn johtanutta lisäravinnetta voi yhä ostaa Suomessa. Suomen urheilun eettinen keskus ei julkaise dopingrikkeisiin johtaneiden lisäravinteiden nimiä.
 MOT:n haastattelemat asiantuntijat varoittivat urheilijoita erityisesti ulkomailta ja verkon kautta tilatuista tuotteista. Kyselyssä moni urheilija oli kuitenkin hankkinut lisäravinteita juuri verkkokaupan kautta.
 Tomi Hänninen / Yle
 Urheilijat pelkäävät dopingkäryjä
 MOT:n kyselyyn vastanneista neljännes oli pelännyt lisäravinteen aiheuttavan positiivisen dopingtuloksen.
 ”Lisäravinteista on selkeitä hyötyjä, mutta samalla joutuu pelkäämään onko aine puhdasta. Mahdolliset epäpuhtaudet jännittävät aina dopingtestaajien vieraillessa.”   Mies, yksilölaji, aktiiviurheilija
 Perinteisissä palautusjuomissa ei Jaakko Mursun mukaan ole suurta dopingriskiä. Riski kasvaa treenitehoa lisäävissä valmisteissa, rasvanpolttajissa ja hormoneihin vaikuttavissa tuotteissa. Kiellettyä ainetta on voinut päätyä tuotteeseen tarkoituksella tai tahattomasti tehtaalla valmistuksen aikana.
 Osa urheilijoista kertoi kyselyssä käyttävänsä treenitehoa lisääviä valmisteita ja rasvanpolttajia, joissa dopingriski on suurempi.
 – Käryn riski on pieni, mutta todellinen. Se riippuu siitä, millaisia valmisteita käytetään, mistä niitä ostetaan ja tilataan. Tutkimusten mukaan tiedetään, että yllättävän isosta määrästä erilaisia yhdisteitä ja valmisteita voi löytyä kiellettyjä aineita. Urheilijan kannalta pelko on aiheellinen, Jaakko Mursu sanoo.
 ”Välillä tuntuu aika kohtuuttomalta, että koskaan ei voi olla varma, vaikka pyrkii tarkistamaan tuotteet mahdollisimman hyvin.”  Mies, yksilölaji, aktiiviurheilija
 Turhia terveysriskejä
 Lisäravinteiden käytössä näkyy trendejä ja hittituotteita. Tällä hetkellä suosittuja ovat esimerkiksi aminohappoja sisältävät valmisteet.
 Jaakko Mursun mukaan aminohappoja saa riittävästi normaalista ruoasta.
 – On tiettyjä yhdisteitä, jotka nousevat suosioon. Mitä suositumpi yhdiste on, sitä vähemmän mietitään enää, onko sen käyttöön perusteita. BCAA-aminohapot ovat yksi esimerkki. Myös muiden aminohappojen kohdalla tilanne on sellainen, että yleensä niitä saadaan riittävässä määrin ruoasta.
 Maailman antidopingtoimiston asiantuntijaryhmään kuuluva Katja Mjösund sanoo, että lisäravinteet voivat olla myös riski terveydelle. Mjösundin mukaan lisäravinteissa olevat epäpuhtaudet voivat olla kaikkea erilaisista lääke- ja dopingaineista rotan karvoihin.
 – Tietyt ravintoaineet eivät ole yliannoksina hyviä. Sen takia voi tulla terveysriskejä. Emme voi olla täysin varmoja lisäravinteiden puhtaudesta. Nämä eivät ole lääkkeitä vaan elintarvikkeita. Varsinkin jos tilataan netistä, epäpuhtauksien määrä kasvaa, Mjösund sanoo.
 Juha Kivioja / Yle
 Tuoteseloste ei aina kerro koko totuutta
 Vaikka dopingrike olisi tullut lisäravinteesta, on vastuu aina urheilijalla. Antidopingsääntöjen mukaan urheilijan on tarkistettava, ettei hänen käyttämänsä tuote sisällä kiellettyjä aineita.
 ”Pyrin tarkistamaan tuotteen puhtauden ainoastaan tarkkailemalla sen sisältämiä ainesosia ja kiellettyjen aineiden listaa. Mutta valmistajan purkissa oleva ainesosalistaus ei todellisuudessa vielä varmista mitään.”  Nainen, yksilölaji, lopettanut uransa
 Yksittäiset vastaajat myönsivät kyselyssä, etteivät he olleet pyrkineet tarkistamaan lainkaan lisäravinteen puhtautta. Kolmannes urheilijoista tarkisti valmisteen tuoteselosteen. Osa vertasi sitä Wadan kiellettyjen aineiden luetteloon.
 Yksittäiset urheilijat kertoivat ottaneensa yhteyttä tuotteen valmistajaan kysyäkseen puhtaudesta.
 – Jos tuoteselosteessa lukee kielletty aine, silloin se saadaan kiinni. Tuoteselosteen selaaminen ei poista sitä tosiasiaa, että tuotteen valmistuksessa on voinut tulla kontaminaatio jostain yhdisteestä, Jaakko Mursu toteaa.
 Kontaminaatiolla tarkoitetaan muun muassa tilannetta, jossa tuotteeseen on päätynyt ainesosia jotka eivät siihen kuulu. Näin voi käydä esimerkiksi tilanteessa, jossa samalla linjalla valmistetaan useita erilaisia tuotteita.
 Moni urheilija uskoi kotimaisuuden, luotettavuuden ja tunnetun merkin takaavan tuotteen puhtauden.
 Urheilija kantaa vastuun, vaikka dopingkäry olisi johtunut lisäravinteessa epäpuhtautena olleesta kielletystä aineesta. Kilpailukiellon lisäksi dopingrike tahraa maineen ja voi viedä yhteistyökumppanit. Koko ura voi päättyä. Tuotetta valmistanut yritys taas voi jatkaa toimintaansa.
 – Toivoisin, että vastuu ei jäisi täysin urheilijoille. Järjestelmällistä valvontaa pitäisi olla enemmän viranomaisten ja ammattilaisten puolesta. Nyt sitä ei oikein ole, Jaakko Mursu sanoo.
 ”Uskon kotimaisuuteen. En ikinä ottaisi tuotteita merkeiltä, jotka tulevat esimerkiksi USA:sta, Kiinasta tai Venäjältä.”  Mies, yksilölaji, aktiiviurheilija
 Lisäravinnefirmat ovat tarjonneet Aku Partaselle diilejä, joissa tuotelupaukset ovat epäilyttäneet.  All Over Press
 Kotimaisuus on osin myytti
 MOT:n selvityksessä ilmeni, että urheilijoiden mielikuva kotimaisuudesta ei aina pidä paikkaansa. Osa yrityksistä valmistaa tuotteitaan alihankkijoiden avulla ulkomailla.
 Kotimaiseksi itseään mainostavan yrityksen heraproteiinijauhon raaka-aineet tulivat pussista riippuen eri maista. Toisessa raaka-aineet olivat peräisin Suomesta, Kiinasta ja Perusta. Toisessa Peru oli vaihtunut Madagaskariin. Kotimaassa tuotteitaan valmistavien yritysten raaka-aineista siis ainakin osa tuli ulkomailta.
 – Jos ainesosia tulee eri puolilta maailmaa eri tehtailta ja erilaisilta linjastoilta, on haastavampaa arvioida sitä, voiko siellä olla jotain sinne kuulumatonta. Se vaatii tietysti tarkempaa omavalvontaa. Urheilija on hankalassa tilanteessa. Takuun antaminen on käytännössä mahdotonta, Jaakko Mursu sanoo.
 Moni yritys ei myöskään kerro tuoteselosteissaan mitään raaka-aineiden alkuperästä.
 Juttua on varten on tehty kymmeniä haastatteluita, luettu alan tutkimustietoja, viranomaisen tekemiä tarkastuksia, eri maiden antidopingtoimistojen ohjeistuksia ja dopingkäryjä koskevia asiakirjoja.
 Katso uusin MOT

 Aiheesta voi keskustella 15.11.2021 klo 23 saakka.

Pelkoa dopingkärystä, harhakuvitelmia hyödyistä ja turhia aineita – ”15 valmistetta kuulostaa hämmentävältä”, sanoo urheilulääkäri


Summary: Alati paheneva työntekijäpula vaivaa metallialaa. Työntekijöiden puute uhkaa jo yritysten mahdollisuuksia laajentua.

Konepajan seinustalla oleva automaattinen hybridihitsausasema on tiettävästi ainoa laatuaan Suomessa. Viitisen metriä korkealla koneella voi tehdä nopeasti ja automatisoidusti isoja jauhekaari- ja MIG-hitsauksia.
 Koneen hankkiminen oli kaikin tavoin suuri ponnistus lappeenrantalaiselle konepajayritykselle, sillä osaavia työntekijöitä ei tahdo löytyä koneen käyttäjiksi.
 – Todella vaikea on löytää ammattitaitoisia työntekijöitä. Meillä on koko ajan ollut hakusessa levyseppiä, levyseppähitsaajia ja jauhekaarihitsaajia, mutta ei heitä löydy, huokaa Refinec Oy:n toimitusjohtaja  Hannu Perälä .
 Perälän mukaan työntekijäpula on jo niin kova, että se uhkaa yrityksen laajentumismahdollisuuksia.
 – Jos meillä olisi riittävästi työntekijöitä, voisimme ottaa isompia kokonaisuuksia. Nyt työntekijäpula rajoittaa toimintaamme, Perälä sanoo.
 Hybridihitsausasemaa käyttävä Marko Louhelainen on yksi Refinec Oy:n 15 työntekijästä. Heistä karkeasti puolet työskentelee konepajan puolella, toinen puolikas toimistossa.  Kari Saastamoinen / Yle
 Konepajayrittäjä ei ole yksin ongelmansa kanssa. Työvoimapula on akuutti ympäri Suomea.
 Teknologiateollisuuden työmarkkinajärjestön mukaan teknologiateollisuus tarvitsee vuosittain noin 13 000  uutta työntekijää .
 Kaakkois-Suomessa on tällä hetkellä pulaa erityisesti hitsaajista ja kaasuleikkaajista.
 Opiskelijat apuun
 Työntekijäpulaa on yritety ratkaista yrityksissä muun muassa opiskelijoiden avulla. Lappeenrantalainen konepaja Jotex Works hankkii aktiivisesti oppisopimusopiskelijoita.
 – Tulin tänne ensimmäiselle harjoitusjaksolle ja tänne jäin. Nämä ovat hyviä hommia ja täällä on tosi mukava yhteisö, kehuu 18-vuotias  Alexey Smelkov.
 Smelkov opiskelee parhallaan Jotex Worksissa oppisopimuksella levyseppähitsaajaksi.
 Smelkov kiinnostui alasta, koska siinä pääsee tekemään fyysistä työtä. Hän ei keksi mitään huonoa sanottavaa metallitöistä.
 Alexey Smelkov valmistuu levyseppähitsaajaksi vuoden lopulla. Hän aikoo jatkaa teknisen alan opiskelua vielä korkeakoulussa. Kare Lehtonen / Yle
 Myös 17-vuotias  Olli Kaijansinkko  on viihtynyt oppisopimusopiskelijana.
 – Parempaa tämä on kuin koulussa oleminen.
 Nuoret opiskelevat Saimaan ammattiopisto Sampossa, jossa on vuosittain yhteishaussa reilut 60 aloituspaikkaa kone- ja tuotantotekniikan puolella. Sen sijaan ensisijaisia hakijoita eli nuoria, jotka olivat asettaneet hakukohteen ensimmäiseksi toiveeksi, oli tänä keväänä vain noin 30.
 Samposta kerrotaan, että aloituspaikat tulevat kuitenkin täyteen toissijaisten hakijoiden ja jatkuvan haun kautta.
 Esimerkiksi  Etelä-Savossa  on pyritty vastaamaan metallialan suureen kysyntään lisäämällä ammattiopiston opiskelupaikkoja.
 Orbitaalihitsausautomaattia käyttää Nikolas Goryainov.  Kari Saastamoinen / Yle
 Siistiä sisätyötä
 Jotex Worksin toimitusjohtaja  Outi Pikkusilta  on harmissaan, etteivät useammat nuoret näe alan monipuolisia mahdollisuuksia.
 – Mielikuvat, että tämä olisi pimeissä halleissa vääntämistä, ovat menneisyydestä. Esimerkiksi levysepäthitsaajien ja koneistajien työ on siistiä sisätyötä, jossa näkee oman kädenjäljen.
 Pikkusilta myöntää, että tuotantolaitokset ovat usein suljettuja, eikä niihin pääse helposti tutustumaan. Siksi monilla ei ole käsitystä, mitä niissä oikeasti tehdään.
 Koronapandemia on heikentänyt tilannetta entisestään, kun yrityksiin ei ole voitu ottaa vierailijoita.
 Jotex Worksin toimitusjohtaja Outi Pikkusillan mukaan heillä olisi tarvetta uusille koneistajille, levysepille, hitsaajille sekä asentajalle.  Kare Lehtonen / Yle
 Oppisopimusopiskelijoiden lisäksi eteläkarjalaiset metallialan yritykset yrittävät taklata työntekijäpulaa yhteisellä rekrytointikampanjalla. Maakuntaan houkutellaan jo alalla olevia ammattilaisia muualta Suomesta.
 – Pyrimme korostamaan, että Kaakon kulmalta löytyy metallialan kovaa osaamista. Lisäksi täällä on työpaikkoja myös muilla aloilla ja koko perhellee on hyvät harrastusmahdollisuudet. Kyseessä on siis koko alueen markkinointi, kertoo Wirma yrityspalvelujen projektipäällikkö  Boris Karandassov .
 Wirma yrityspalvelut on Lappeenrannan kaupungin yrityspalveluyksikkö. Toista kertaa järjestettävässä kampanjassa on mukana 11 alueen metalliyritystä. Lisäksi mukana on Saimaan ammattiopisto Sampo, LAB-ammattikorkeakoulu ja LUT-yliopisto.
 Lue lisää:
 Valtava työvoimapula vaivaa metallialaa – muutamassa vuodessa tarvitaan 53 000 uutta työntekijää

Konepaja tarjoaisi heti töitä, mutta osaajia ei löydy mistään – nyt opissa on jo 17-vuotias tähtäimenään varma työpaikka


Summary: Laaja kansainvälinen tutkimus kertoo nuorten syvästä ilmastoahdistuksesta. Tunne voi lamaannuttaa, mutta siitä on myös toiminnan voimavaraksi.

Yli 80 prosenttia 16–25-vuotiasta ajattelee ihmiskunnan epäonnistuneen planeettamme suojelussa. Tämä selviää laajata kansainvälisestä  kyselytutkimuksesta , joka maalaa kuvaa nuorten syvästä ilmastoahdistuksesta ympäri maailman.
 Onko ihmiskunta tuhoon tuomittu, uskotko hallitusten valehtelevan ilmastotoimistaan ja pelkäätkö sään ääri-ilmiöitä?
 Testaa, kuinka ilmastoahdistunut olet muihin verrattuna.
 Pelissä on käytetty lähteenä The Lancetissa julkaistua laajaa kansainvälistä  kyselytutkimusta , Sitran  Ilmastotunteet 2019 -kyselyä  ja Unicefin  tutkimusta  ilmastokriisin vaikutuksista lapsiin. Peliä varten haasteltiin myös ilmastoahdustusta tutkinutta dosenttia  Panu Pihkalaa .
 Voit keskustella aiheesta 15.11. klo 23 asti.
 Lue myös:
 Yle seuraa ilmasto- ja ympäristöuutisia tässä päivittyvässä artikkelissa.

Ihmiskunta on matkalla suureen tuhoon, uskoo moni parikymppinen – testaa tällä pelillä, oletko yhtä ilmastoahdistunut kuin muut


Summary: Invalidiliiton avustajakoiran saaminen kestää jopa vuosia. Invalidiliitto pystyy rahoittamaan saamillaan avustuksilla vain neljästä kuuteen koiraa vuodessa. Tarve olisi kolminkertainen.

Lahtelaisen  Serenity Paldaniuksen  apuna työskentelevä avustajakoira  Rauha  sai tänä vuonna  Kennelliiton myöntämän sankarikoiran  arvon. Palkintoon johtanut tapahtuma sai alkunsa, kun koira havaitsi puun alla lumessa hylätyn pyörätuolin ja hangen alta esiin pilkottavat kengät.
 Hangessa ollut mies saatiin Rauhan ansiosta hereille, hänet autettiin pystyyn ja paikalle kutsuttiin ambulanssi. Mies olisi muuten paleltunut.
 Päivittäin Rauha tekee arjen sankaritekoja avustajakoirana. Serenity Paldanius tarvitsee apua arjessaan, sillä hän sairastaa harvinaista nivelten jäykistymäsairautta AMC:tä (arthrogryposis multiplex congenita).
 – Rauha auttaa tavaroiden nostamisessa. Tiputtelen esimerkiksi kännykkääni päivän mittaan hyvin paljon. Rauha myös nostaa pankkikorttini lattialta, jos se tippuu kaupassa. Auttaa riisumisessa, valokatkaisimissa ja tilaa hissin.
 Rauhan ja Serenity Paldaniuksen yhteiselo sujuu kuin ajatus. Monirotuinen labradorinnoutajan ja kultaisennoutajan sekoitus on emäntänsä paras kaveri. Markku Lähdetluoma / Yle
 Koiran saapuminen asuinkumppaniksi mullisti Paldaniuksen elämän. Kun avustajat katsovat kelloa, niin Rauha katsoo ainoastaan namipalkkapussia. Se on apuna vuorokauden ympäri.
 Lisäksi koira luo tunteen, että Paldanius voi tehdä asioita itse.
 – On aivan eri asia, kun koira auttaa minua toimimaan itsenäisesti, sen sijaan, että joudun pyytämään ulkopuolisen ihmisen apua.
 Avustajakoirien hankkimista vaivaa krooninen rahapula
 Invalidiliiton kuntoutusasiantuntija  Hannu Kapanen  kertoo, että Invalidiliitto saa Sosiaali- ja terveysjärjestöjen avustuskeskukselta (STEA) vuosittain 150 000 euron määrärahan avustajakoirien hankintaa varten. STEA puolestaan saa rahansa Veikkauksen rahapelitoiminnan tuotoista.
 Vuotuinen 150 000 euron määräraha riittää vain 4–6 avustajakoiraan. Omaa apuria jonottaa tällä hetkellä noin 70 ihmistä, ja odotus voi kestää vuosia. Serenity Paldanius odotti Rauhaa kuusi vuotta.
 Invalidiliiton laskelmien mukaan tällä hetkellä tarvittaisiin 150–200 koiraa. Niiden hankkiminen on hidasta, sillä yhden avustajakoiran kouluttaminen kestää pari vuotta. Invalidiliitto ei kouluta koiria, vaan ne ostetaan erikoistuneilta koirakasvattamoilta.
 Yhden avustajakoiran hinnaksi tulee noin 20 000 euroa. Sen työsuhde kestää noin kymmenen vuotta, ja kun ylläpitokustannukset lasketaan siltä ajalta, kokonaissumma nousee 40 000–50 000 euroon koiraa kohden.
 – Koirat käyvät eläinlääkärissä säännöllisesti. Niiden erilaiset sairaudet ja rokotukset hoidetaan. Kokonaishintaan on lisäksi jyvitetty meidän työntekijöidemme palkkakustannuksia. Koirille voidaan antaa myös lisäkoulutusta tarvittaessa.
 Ruokakaupassa Rauha-koira osaa poimia ostokset koriin. Tämä erityisen tärkeä pussi sisältää sen omia namipaloja. Markku Lähdetluoma / Yle
 Koirien hankinta siirtyy sairaanhoitopiireille
 Koiran käyttöönsä saanut henkilö maksaa sen ruokinnan ja 70 euron omavastuuosuuden eläinlääkärikuluista yhtä sairautta kohden.  Avustajakoira on fyysisesti vammaisen tai toimintarajoitteisen käyttäjänsä päivittäinen apu .
 – Avustajakoiraa joutuu odottamaan keskimäärin 4–6 vuotta, Hannu Kapanen sanoo.
 Koirien hankinta on siirtymässä Invalidiliitolta sairaanhoitopiireille, joille kuuluu jo näkövammaisten opaskoirien hankkiminen. Uudistuksen toivotaan tuovan lisäresursseja, koska rahoitus ei ole silloin enää riippuvainen Veikkauksen rahapelien tuotosta. Muutos on vielä työn alla.
 – Todennäköisesti sairaanhoitopiireille tulee velvoite huolehtia avustajakoirien luovuttamisesta vuodesta 2023 lähtien.
 Kauppaostoksilla on mukana tällä kertaa myös Serenity Paldaniuksen henkilökohtainen avustaja Anni Kuisma kotipalvelusta. Markku Lähdetluoma / Yle
 Voit keskustella aiheesta maanantai-iltaan klo 23:een asti.
 Lue myös:
 Arkea avustavan koiran voivat jatkossa saada muutkin kuin näkövammaiset – Elsi Martikaisen Onni tyhjentää pyykkikoneen ja auttaa kaupassa

Ihmishengen pelastanut Rauha on myös arjen sankari – avustajakoiria tarvittaisiin moninkertainen määrä, mutta rahapula estää


Summary: Kuningatar Elisabetin poika, prinssi Charles esiintyi muistopäivän tapahtumassa kuningattaren puolesta.

Britannian kuningatar  Elisabet II  joutui sunnuntaina jättämään suunnitellun julkisen esiintymisensä väliin.
 Brittihovin mukaan 95-vuotias kuningatar on venäyttänyt selkänsä, eikä siksi voinut osallistua veteraanien ja kaatuneiden muistopäivän tilaisuuteen.
 Elisabet on pysytellyt kotioloissa Windsorin linnassa sen jälkeen, kun hän joutui sairaalaan lokakuun lopulla. Syytä sairaalakäynnille ei ole kerrottu.
 Elisabet on ottanut vieraita vastaan etänä sairaalavisiittinsä jälkeen. Kuningattaren oli tarkoitus osallistua myös Glasgow'n ilmastokokoukseen, mutta lopulta hän lähetti vain videoviestin.
 Kuninkaallisen palatsin lähde kertoi Reutersille, että selkävaiva ei liity lokakuun tapahtumiin.
 Prinssi Charles tuurasi Elisabetia
 69 vuoden aikana kuningatar Elisabet on jättänyt muistopäivän tilaisuuden väliin kuusi kertaa. Neljä kertaa ulkomaanmatkan takia ja kaksi kertaa ollessaan raskaana.
 Viime vuosina Walesin prinssi  Charles  on laskenut seremoniallisen seppeleen Elisabetin puolesta. Charles laski seppeleen myös sunnuntain seremonian aikana.
 Muistopäivään osallistuivat myös Charlesin vaimo  Camilla  sekä Cambridgen herttuatar  Kate  ja Wessexin kreivitär  Sophie . Politiikoista paikalla olivat muiden muassa pääministeri  Boris Johnson  ja Britannian työväenpuolueen puheenjohtajana  Sir Keir Starmer .
 Lue myös:
 Biden tapasi kuningatar Elisabetin: "Hän muistutti äitiäni"
 Kuningatar Elisabet esiintyi ensimmäistä kertaa julkisuudessa prinssi Philipin kuoleman jälkeen – avasi parlamentin uuden istuntokauden
 Kuningatar Elisabet täyttää 95 vuotta, kunnialaukaukset peruttu suruajan vuoksi

Britanniassa muistettiin  sodissa kaatuneita – kuningatar Elisabet joutui perumaan esiintymisensä terveydentilansa vuoksi


Summary: Tänä vuonna New Yorkissa Rockefeller Centerin aukiolle asennetaan 24-metrinen joulukuusi.

Yhdysvaltain New Yorkissa nähtiin lauantain vastaisena yönä erikoinen operaatio.
 Manhattanin kaupunginosassa sijaitsevalle Rockefeller Centerin aukiolle tuotiin erittäin pitkän kuljetuksen kyydissä suurikokoinen joulukuusi.
 Uutiskanava  CNN:n  mukaan tänä vuonna kuusella on mittaa 79 jalkaa, eli 24 metriä.
 85-vuotias puu on lisäksi 14 metriä leveä ja painaa 12 tonnia.
 Puu kaadettiin Marylandin osavaltiossa ja se kulki 225 kilometrin matkan Elktonista New Yorkiin.
 Matka kesti kaksi päivää.
 Seuraavaksi kuusi koristellaan 50 000 valolampulla. Joulukuusen valot sytytetään joulukuun alussa.
 Joulukuusi on tuotu Manhattanille vuodesta 1933. Viime vuonna kuusella oli mittaa 23 metriä.
 Korkein koskaan Manhattanille tuotu kuusi oli 30 metriä. Se kuljetettiin New Yorkin aukiolle Connecticutin osavaltiosta vuonna 1999.
 Lue myös:
 Valkoisen talon joulukoristelu kuvastaa Melania Trumpin mukaan USA:n majesteettisuutta – katso video silmiä häikäisevästä bling blingistä
 Opettaja kielsi joulukortit, yhä useamman joulupöytään istuu vegaani, kuusenkasvattajat vaikeuksissa – ilmastonmuutos ei unohdu joulunakaan
 Joulupuu sai tilkkupeitteen Italiassa - katso video
 Rooman surkeasta joulukuusesta tuli yleinen vitsi – "Kuin vessaharja"

Katso videolta, kuinka erittäin pitkä kuljetus saapuu Manhattanille – kyydissä tuttu joulunajan symboli