Summary: Suomen Pumptrack-ratojen määrä on moninkertaistunut muutamassa vuodessa. Omaehtoisessa lajissa ei toistaiseksi kilpailla kansallisesti lainkaan. Pohjois-Karjala sai tänä vuonna kaksi ensimmäistä rataansa – kummankin niistä maaseutukuntaan.

Aaltoilevaa asvalttia, jossa on töyssyjä ja mutkia.
 Sitä on pumptrack pähkinänkuoressa. Viime vuosina laji on levinnyt Suomessa salakavalan nopeasti – ainakin, jos mittariksi ottaa harrastuspaikkojen määrän.
 Koko maassa pumptrack-ratoja arvioidaan olevan tänä päivänä puolisen sataa – ja uusia rakennushankkeita on vireillä koko ajan. Laji on saanut jalansijaa pääasiassa kunnallisen liikuntapaikkarakentamisen kautta.
 – Pohjimmiltaan nämä ovat samanlaisia lähiliikuntapaikkoja kuin vaikka koripallokentätkin. Bonuksena on tietysti polkupyöräilyn näkökulmasta se, että radoilla ajelu kehittää pyöränkäsittelytaitoa ja siten liikenneturvallisuutta, Suomen pyöräily ry:n seuravastaava  Katariina Laakkonen  kertoo.
 Termi "pumptrack" viittaa radalla liikkuessa käytettävään pumppaavaan liikkeeseen, joka kiihdyttää vauhtia. Yhtymäkohtia etenkin BMX-pyöräilyyn on helppo nähdä.
 Pumptrack-radoilla voi ajella myös potku- ja skeittilaudoilla tai vaikka rullaluistimilla, mutta mielikuvissa laji liitetään ennen kaikkea pyöräilyyn.
 – Seuratoimintaa tai pumptrack-kilpailuita ei Suomessa tiettävästi ole. Kyse on vähän samasta asiasta kuin skeittauksessa aikoinaan: tärkeintä on matala aloittamisen kynnys ja omaehtoisuus, Laakkonen sanoo.
 Muutamassa vuodessa maaseutukuntiin
 Ylen Puoli seitsemän -ohjelma  esitteli pumptrackia katsojilleen  ihka uutena lajina vuonna 2018 (video alla). Tuolloin ratoja oli koko maassa vain kourallinen ja esimerkiksi itäisestä Suomesta ne puuttuivat käytännössä kokonaan.

 Tilanne on muuttunut nopeasti. Tänä vuonna pelkästään Pohjois-Karjalaan on avattu kaksi uutta pumptrack-rataa: ensimmäinen Tohmajärvelle ja toinen Polvijärvelle. Radoista uudempi syntyi pitkälti paikallisten nuorten toiveiden myötä.
 – Tämä on siisti uusi juttu, joka sopii monenikäisille. Jo ennen avajaisia täällä oli kävijöitä jonoksi asti, Polvijärven nuorisovaltuuston puheenjohtaja  Inka Mustonen  kertoo.
 Perjantaina avatun pumptrack-radan hinta Polvijärven kunnalle oli noin 50 000 euroa. Summasta viidennes saatiin lahjoituksena yritykseltä ja loppu Joensuun seudun Leader-yhdistykseltä.
 – Huoltoa tällainen rata ei vaadi juuri ollenkaan. Kunhan käy välillä harjalla lakaisemassa, kunnan vapaa-aikakoordinaattori  Sirpa Halonen  sanoo.
 Pumptrack-rata vaatii ylläpitoa suunnilleen samoin kuin kevyen liikenteen väylä. Petri Karvinen / Yle
 Tärkein vaatimus on kypärä
 Maallikon silmään pumptrack näyttää vauhdikkaalta, jopa hurjalta. Lajin parissa viihtyy kuitenkin Polvijärvellä jopa esikoululaisia, eikä mitään ikärajoja radan käytölle ole nähty tarpeelliseksi asettaa.
 Sirpa Halonen uskoo loukkaantumisilta vältyttävän, kunhan vain selvästi näkösällä olevia ohjeita noudatetaan.
 – Ilman kypärää radalle ei saa tulla, ja muitakin suojuksia suositellaan. Muutama haaveri on sattunut siksi, etteivät suojaukset ole olleet asianmukaisia, Halonen sanoo.
 Polvijärven vapaa-aikatarjontaan pumptrack tuo Halosen ja Mustosen mielestä mukavan, urbaanin lisän. Suomen pyöräily ry:n Katariina Laakkonen kertoo hyvien ratojen vetävän kiinnostuneita kauempaakin.
 – Ainakin kaupungeissa, joissa on BMX-rata, juniorit innostuvat aina, kun tieto uudesta pumptrackista tulee, Laakkonen sanoo.
 Lue myös:
 Kannuksen isolle lahjoituspotille ilmestynyt jo ottajia – Kannuksen Kuntoliikkujat toteuttaa kaupunkiin pumptrack-radan
 Alavudelle havitellaan pumptrack-rataa – jos suunnitelmat toteutuvat, liikkumaan pääsisi jo kesällä 2021
 Pumptrack-rata innostaa kaikenikäisiä liikkumaan Pieksämäellä

Urbaani pumptrack valtaa Suomea jo maaseutukunnissakin – nopeasti kasvavaa trendilajia verrataan skeittaukseen


Summary: Koiria on käytetty apuna luomassa hyvää luottamussuhdetta Turun Pelastusarmeijan tuetun asumisen palvelussa. Eläinten välitön suhtautuminen ihmisiin on toiminut hyvänä jäänsärkijänä.

Pari pikaista pusua ja kevyt lipaisu kämmenselkään. Sosiaalikoirien saksanpaimenkoirien  Iran, Bellen  ja schipperke  Rinon  tervetulotoivotukset ovat ylitsepursuavan innokkaat ja märät.
 Karvakuonot ovat osa Pelastusarmeijan tuetun asumisen palvelun koirajoukkoa, joka kulkevat sosiaaliohjaaja  Katariina Suopajärven  mukana asiakaskäynneillä. Mielenterveys- ja päihdepuolen asiakkaille koirat voivat olla ainut kontakti, ainoa tapa saada vähän haleja ja suukkoja.
 Pikkuruinen schipperke Rino on sydämensulattajista suurin, sillä se viihtyy sylissä ja on kokonsa puolesta sopivin siihen tehtävään.  Johanna Manu / Yle
 Jos ei ole koiria karvoihin katsominen, eivät koiratkaan valikoi kenen syliin hyppäävät. Yksikön johtaja  Marko Erkamaa  ja Katariina Suopajärvi iloitsevat, miten koirien avulla saadaan usein rikottua jäätä asiakkaan ja työntekijän välillä.
 – Yleensä jääkaapit ovat ensimmäisenä auki. Jes, täällä on nakkia! Asukkaat ovat ostaneet sitä, tätä ja tuota. Koirat saavat rapsuttelua ja jutellaan, mitä koirille kuuluu. Muutaman asiakkaan kanssa käydään ulkoiluttamassa koiria.
 Vammaispuolella Suopajärvi on huomannut, miten yhteys asiakkaaseen on helppo luoda keskustelemalla koirista ja niiden puuhista.
 Koirat valikoituvat asiakkaille luonteensa mukaan.  Johanna Manu / Yle
 Ihan kaikki koirat eivät sovellu sosiaalikoiriksi. Koiralla pitää olla käytöstapoja, ja Suopajärvi valikoi yleensä koirat niiden luonteen mukaan asiakkaalle sopiviksi. Rauhallinen Belle sopii vanhempien ihmisten pariin, Rino sylissä siliteltäväksi, ja usein mukana kulkeva  Olli  aktivoi sporttisuudellaan.
 Kaverikoiratoimintaa on käytetty eri tahoilla jo pitkään. Koirien läsnäolon on  huomattu helpottavan muun muassa kivunlievityksessä.  Kymmenen vuotta sitten Suomeen otettiin mallia Yhdysvalloista lanseeraamalla  lukukoirien käyttöä  kirjastoissa ja kouluissa.
 Hiljaisuus rikkoutui vanhan muiston myötä
 Katariina Suopajärvi otti koiria mukaan jo kymmenisen vuotta sitten tehdessään opinnäytetyötä. Tuolta ajalta on jäänyt mieleen erityisen koskettava kohtaaminen dementoituneen asiakkaan kanssa.
 Palvelutalossa asustanut mies ei enää ollut pitkään aikaan pystynyt tuottamaan puhetta. Koiran nähdessään mies yhtäkkiä sanoi muutaman sanan.
 – Dementoitunut mies sanoi, että hänellä on ollut pystykorva. Hoitajat olivat ihan ällikällä lyötyjä, että mies pystyi vielä puhumaan. Hän ei ollut enää hetkeen saanut sanottua mitään ja sitten pystyi kertomaan tämän.
 Voit keskustella aiheesta  Yle Tunnuksella . Kommentointi sulkeutuu 28.9. kello 23.
 Lue myös:
 Paras palkka on rapsutus – kaverikoiratoiminta on palkitsevaa vapaaehtoistyötä
 Vuokatissa huonon koulupäivän voi pelastaa Jokkis – koulukoira tietää, kenellä on kurjaa ja kenen luokse kannattaa mennä

Koirat auttavat särkemään jään mielenterveys- ja päihdeasiakkaiden kohtaamisissa – monelle eläin on ainoa tapa saada haleja ja suukkoja


Summary: Suomalainen hyvinvointiyhteiskunta ei pudonnut eteemme taivaasta, eikä se syntynyt sattumalta. Se syntyi sopimusyhteiskunnasta – työnantajien, palkansaajien ja valtiovallan yhteistyöstä eli kolmikantaisesta tulopolitiikasta, kirjoittaa Ylen oikeustoimittaja Ari Mölsä.

Suomen Ammattiliittojen Keskusjärjestö SAK

Osassa työnantajaleiriä on nyt vallalla villien irtiottojen huuma: tupot ja keskitetyt tessit roskakoriin ja tilalle liittokohtainen, yrityskohtainen ja mielellään jopa yksilökohtainen sopiminen.
 Työmarkkinajärjestöt ja valtiovalta ovat sopineet palkoista ja muista työehdoista, veroista, talouspolitiikasta ja jopa sosiaaliturvasta suuren yhteisymmärryksen – konsensuksen – vallassa liki 80 vuotta.
 Puhutaan sopimusyhteiskunnasta ja tulopolitiikan, tupojen, aikakaudesta.
 Nyt tuo kaikki on murenemassa.
 Jos työmarkkinaosapuolten ja valtiovallan keskinäinen luottamus ja näkemys kansakunnan yhteisestä hyvästä rakoilee, se tietää eritoten keskiluokalle ja köyhille kylmää kyytiä.
 Mitä on tapahtunut?
 Kolmikannan nestorit ovat nyt katsomossa
 Suomalaisten työmarkkinajärjestöjen nestorit, SAK:n entinen puheenjohtaja  Lauri Ihalainen  ja EK:n entinen työmarkkinajohtaja  Lasse Laatunen  olivat tupo-neuvottelujen ykkösketjun pelureita, tähtikaksikko, liki 40 vuoden ajan.
 Miehet ovat olleet eläkkeellä työmarkkinajohtajan tehtävistään jo muutaman vuoden.
 He seuraavat työmarkkina- ja tulopolitiikkahumua yhä kiinnostuneena, mutta nyt katsomosta, sen aitiopaikalta.
 Miesten visio lähitulevaisuudesta on mietteliäs ja huolestunut.
 Työnantajajärjestö EK ilmoitti vuonna 2007, että se ei enää keskusjärjestönä osallistu keskitettyihin tulopoliittisiin neuvotteluihin.
 Vuonna 2015 EK muutti sääntöjään niin, että sillä ei ole valtuuksia neuvotella edes työehdoista. Vastedes työehtosopimukset on siis neuvoteltava kokonaan liitto- tai yritystasolla.
 – Patruunat ottivat EK:lta kynän pois, Lauri Ihalainen naurahtaa.
 Jotta voisi tajuta nykyistä työmarkkinasekamelskaa, on pakko tehdä aikamatka vuosikymmenten taakse.
 Sopimusyhteiskunnan alku – tammikuun kihlaus 1940
 Siitä on häkellyttävän lyhyt aika, vain muutama sukupolvi, kun Suomen työnantajapiireissä suhtauduttiin työväenliikkeeseen vakavasti myös mahdollisena neuvottelukumppanina.
 Suomalaisen sopimus- ja hyvinvointiyhteiskunnan kivijalka muurattiin STK:n ja SAK:n yhteisellä julkilausumalla, niin sanotulla tammikuun kihlauksella.
 Keskellä talvisodan pommituksia, tammikuussa 1940, STK ensimmäistä kertaa tunnusti SAK:n tasavertaiseksi neuvottelukumppaniksi.
 Osapuolet lupasivat jatkossa ratkaista työelämän kysymykset – ”mikäli mahdollista” – yhteisymmärryksessä.
 Lasse Laatusen mukaan kihlaukselle oli kova sosiaalinen tilaus.
 – Kyse oli yhteisen isänmaallisen yhteishengen nostatuksesta sota-aikana. Suomen oli lisäksi pakko näyttää koko läntiselle maailmalle, että myös me olemme aito länsimainen demokratia, Laatunen sanoo.
 Pian julistuksen jälkeen syntyi työmarkkinoiden ensimmäinen yleissopimus yhteistyöstä.
 Vuonna 1946 säädettiin uusi työehtosopimuslaki ja työriitojen sovittelulaki – työmarkkinajärjestöjen myötävaikutuksella, tietysti.
 Lapsilisätkin saatiin Suomeen työmarkkinapöydän kautta jo vuonna 1948.
 Kolmikanta orasteli jo sotavuosien arjessa
 Suomessa oli tiukka hinta- ja palkkasäännöstely jatkosotavuodesta 1942 aina vuoteen 1955 saakka. Nykymielessä aidot työehto- saati tulopoliittiset neuvottelut olivat säännöstelyaikana mahdottomia.
 Valtiovaltavetoisen säännöstelyn aika loi sekin osaltaan pohjaa myöhemmälle kolmikannalle. Myös työmarkkinajärjestöt osallistuivat säännöstelyn toteuttamiseen. Oli oltava mukana siellä, missä itseä koskevia päätöksiä tehtiin.
 Säännöstelyn jälkeen STK:n ja SAK:n johtajien pienet piirit jatkoivat kabineteissa keskustelujaan maan vakaudesta ja sosiaalipolitikasta. Syntyi myös keskitettyjä, keskusjärjestöjen välisiä, yhteistyösopimuksia.
 Järjestöillä oli vankka edustus myös useissa valtiollisissa lakityöryhmissä.
 Ja niin Suomi sai työturvallisuuslain vuonna 1958. Vuosilomia pidennettiin 18–24 päivään vuonna 1960, ja 40 tunnin viikkotyöaikaan siirryttiin 1965. Uusi ammattitautilaki säädettiin 1967.
 Keskusjärjestöjen välinen lomapalkkasopimus syntyi vuonna 1967.
 Tupo numero I – Suomen tie aukeaa
 Aika oli kypsä laajalle, koko yhteiskuntaa koskevalle tulopoliittiselle ratkaisulle 1960-luvun lopulla.
 Suomi oli devalvaation jälkeisessä talouskriisissä. Hinta- ja palkkainflaatio laukkasivat. Yhteiskuntaelämä piti rauhoittaa kaikilla rintamilla.
 Vuonna 1968 syntyi Suomen historian ensimmäinen tulopoliittinen kokonaisratkaisu, niin sanottu Liinamaa I. Sopimus sai nimensä neuvottelujen vetäjästä, silloisesta valtakunnansovittelijasta Keijo Liinamaasta.
 Jo sovituista palkankorotuksista luovuttiin. Jatkossa palkankorotusten tuli olla solidaarisia ja tuottavuuden nousun rajoissa. Työmarkkinajärjestöjen jäsenmaksut tulivat verovähennyskelpoisiksi, ja työnantajat sitoutuivat perimään ne suoraan palkasta.
 Lasse Laatusen mukaan Liinamaa I normalisoi työmarkkinaneuvottelut lopullisesti säännöstelykauden jäljiltä.
 – Se vahvisti STK-SAK-yhteistyötä. Jopa niin paljon, että jotkut työnantajat suorastaan säikähtivät, että menikö tämä jo liian pitkälle.
 Lauri Ihalainen näkee Suomen ensimmäisen tupo-sopimuksen osana kansallista selviytymisstrategiaa.
 – Kaikki tajusivat, että näin pienen ja viennistä elävän kansakunnan yhteiskuntaolojen on oltava rauhalliset ja vakaat. Kolmikanta oli sen luomiseen paras mahdollinen työkalu, Ihalainen tähdentää.
 Uutta oli myös se, että ansiosidonnainen sosiaaliturva katsottiin nyt sosiaaliseksi palkaksi, kiinteäksi osaksi työntekijöiden kokonaishyvinvointia.
 Alkoi yhteisymmärrys- ja konsensuskulttuuri, jossa jokainen kolmesta osapuolesta voitti aina ainakin jotakin.
 Tupot – ja kansantaloudelliset saavutukset
 Tuporatkaisut toivat työmarkkinajärjestöille ennen näkemättömän paljon valtaa 1980-luvulle saakka – ja jopa sen jälkeenkin.
 Erityisesti 1970-luku oli työmarkkinajärjestöjen kulta-aikaa. Maan hallituksilla ja eduskunnalla ei kuitenkaan tuntunut olevan mitään sitä vastaan, että keskusjärjestöt leipoivat laajoja työelämää koskevia sopimuksia ja sosiaalilainsäädäntöä mieleisekseen.
 Hallitus vain varmisti, että sopimukset olivat riittävän kattavia. Ja sitten eduskunta sääti lait. Usein valtiovalta tuli työmarkkinajärjestöjä jopa avosylin vastaan luovilla veroratkaisuilla.
 Mitkä sitten olivat tupovuosikymmenten suurimmat kansantaloudelliset saavutukset?
 Lasse Laatusen mielestä suuria tupo-voittoja olivat esimerkiksi Liinamaa I ja 1990-luvun nollasopimukset – mutta myös vuoden 2011 Raamiratkaisu, vuoden 2013 Työllisyys- ja kasvusopimus sekä vuoden 2016 Kilpailukykysopimus.
 - Tupot ovat kultaakin kalliimpia silloin, kun yhteiskunta on taas kerran ajautunut suureen kriisiin. Laukalle lähtenyt talous on rahoitettava, vakautettava. Se tarvitsee tuhdit valjaat.
 Lauri Ihalainen puolestaan pitää tupo-ratkaisujen suurimpana saavutuksena palkansaajien ostovoiman vahvistumista, kautta vuosikymmenten.
 – Ei tuijotettu pelkkiin nimelliskorotuksiin, vaan katsottiin ansiokehityksen, verotuksen ja sosiaalisten etuuksien kokonaisuutta. Samalla oltiin myös solidaarisia kaikkein heikoimmassa asemassa oleville.
 Tupot – ja sosiaaliturvan uudistukset
 Tänään jo itsestäänselvyytenä pidetty ansiosidonnainen sosiaaliturva syntyi työmarkkinajärjestöjen ja valtiovallan tupo-pöydissä.
 Kolmikannassa syntyneiden lakien luettelo on tyrmäävä: Työeläkelait, työttömyysturvalait, muutosturvalait, työsopimuslaki, työaikalaki, vuosilomalaki, työturvallisuuslaki, työterveyshuoltolaki, yhteistoimintalaki, hallintoedustuslaki, sairausvakuutuslaki.
 – Kaikki nuo lait uudistettiin minun, Laurin ja Laurin seuraajakaiman Lylyn aikana, Lasse Laatunen kertoo ylpeyttä äänessään.
 Lauri Ihalaiselle poikkeuksellisen tärkeitä hankkeita ovat olleet muutosturvauudistus ja suomalaisten ikioma innovaatio, lomautusjärjestelmä.
 – Muutosturvan idea on se, että jo irtisanomisaikaa saa käyttää opiskeluun ja uuden työpaikan etsimiseen sen päättymässä olevan työsuhteen ehdoilla.
 – Suomen lomautusjärjestelmä taas on ihailun kohde kautta maailman. Useimmissa maailman maissa vaihtoehtoina on vain joko työsuhteessa oleminen tai työttömyys. Meillä siinä välissä on lomautusmahdollisuus. Jälleen nyt koronakriisin aikana se osoitti erinomaisuutensa. On aivan eri asia, oletko irtisanottu vai lomautettu.
 Tupo kuolee – vai kuoleeko?
 Tupolle on ilmoittautunut vapaaehtoisia haudankaivajia kautta vuosikymmenten.
 Äärikommunistit toivottivat ensimmäiset tupot alimpaan helvettiin, koska työläisten nöyrtyminen samaan neuvottelupöytään kapitalistien kanssa sammutti luokkataistelun lieskat.
 Vuorineuvokset taas ovat kautta aikojen katselleet ynseinä palkansaajien yhteiskunnallisen vallan kasvua.
 – Aina 1920-luvulta 1970-luvulle saakka työnantajat torjuivat kommunismia ja ostivat työrauhaa sekalaisin keinoin. Sen jälkeen ne ostivat keskitettyä tupo-työrauhaa, kun muutakaan keinoa ei ollut, Lasse Laatunen lataa.
 Työehtosopimukset ja tupot olivat oiva keino kesyttää yhteiskunnan radikaaleimmat kuumakallet.
 Lauri Ihalainen ei vielä löisi viimeistä naulaa tupojen arkkuun.
 – Tupo on ollut hyvä työkalu vaikeiden yhteiskunnallisten kriisien hoitamisessa. Miksi se siis pitäisi kokonaan romuttaa ja unohtaa?
 Kyllä se kuolee – mutta kolmikanta jää
 Vaikka EK vuonna 2007 irtisanoutui tupoista, eivät ne ainakaan heti loppuneet.
 Vuosien 2011, 2013 ja 2016 tupoja ei kuitenkaan kutsuttu tupoiksi. Niille keksittiin veikeät salanimet: raamiratkaisu, työllisyys- ja kasvusopimus, kilpailukykysopimus.
 Siitä huolimatta sekä Ihalainen että Laatunen sanovat, että sekä heidän itsensä että muinaisten mammutti-tupojen aika on nyt peruuttamattomasti ohi.
 Laatusta jurppii yhä se, että EK ihan itse kiskoi suustaan lähes kaikki evoluution sille kasvattamat neuvotteluhampaat.
 – Yhteiskuntaan jäi valtatyhjiö. Tuo tyhjiö täyttyy poliitikkojen vallalla. EK luottaa nyt siihen, että porvarihallitukset jatkavat lainsäädäntötyössä siitä mihin EK jäi. Itse en olisi niin sinisilmäinen.
 Ihalaista taas kummastuttaa nykyisten sopimuspolitiikan rapauttajien historiantajun puute, lyhytnäköisyys.
 – Luottamuksella ja yhteistyökyvyllä tämä maa on rakennettu, ei uhoamalla ja repimällä.
 Yksi asia on kuitenkin selvä: Tammikuun 1940 kihlauksesta tuli ikuinen kihlaus.
 Kaksi- ja kolmikantaneuvottelut eivät ole kadonneet mihinkään – eivätkä katoa.
 Työmarkkinoiden keskusjärjestöt sekä maan hallituksen edustajat istuvat kaiken aikaa lukemattomissa yhteisissä neuvottelukunnissa ja työryhmissä pohtimassa suomalaisen verotuksen, tulonjakopolitiikan, työelämän ja sosiaaliturvan tulevaisuutta.
 Maan hallitusten ja parlamentin on jatkossakin pakko kuunnella työmarkkinajärjestöjä ja säätää lakeja niiden vaatimusten mukaisiksi – ainakin silloin kun kihlakumppanit sattuvat olemaan samalla tuulella.
 Kirjoittaja on Ylen oikeustoimittaja. Hän on seurannut suomalaista oikeuselämää työkseen 36 vuotta. Koulutukseltaan hän on varatuomari.
 Voit keskustella artikkelista 27.09. klo 23.00 asti.

Analyysi: Näin rakennettiin suomalainen hyvinvointiyhteiskunta kolmikannalla – onko kaikki nyt menossa päreiksi?


Summary: Afganistanin uudet vallanpitäjät tarvitsisivat koulutettuja ihmisiä pankkien ja koulujen pyörittämiseen sen sijaan, että nämä pakenevat. Kaksi korkeakoulutettua afganistanilaista muistuttaa, että köyhä maa ei nouse ahdingostaan ilman sivistystä.

Sen jälkeen kun  Taliban nousi valtaan elokuussa  Afganistanissa, maasta on paennut päivittäin koulutettuja kansalaisia.
 – Aivovuoto rapauttaa yhteiskuntaa, sanoo Suomessa asuva 34-vuotias buddhalaisen filosofian tutkija  Ershad Noorzai .
 Hän on syntynyt Mazar-i-Sharifissa, Afganistanissa, ja käynyt siellä yliopistoa ja opettanut lapsille historiaa. Sivistyksen ja henkisen pääoman katoaminen synnyinmaasta huolestuttaa Noorzaita.
 – Suomessa on kai paljon työttömiä filosofeja, joten minun olemisellani täällä ei ole suomalaiseen yhteiskuntaan vaikutusta. Toisin on Afganistanissa, hän sanoo.
 Noorzai katsoi Talibanin valtaannousua ja evakuointikaaosta monien muiden tavoin ymmällään.
 – Pelastautumisen näkökulma on ymmärrettävä, mutta myös surullinen epäonnistuminen siinä mielessä, että otamme sieltä kaiken, viimeisetkin koulutetut ihmiset. Se on kuin irrottaisi sielun ruumiista, hän sanoo.
 Kun arki on taistelua, ajattelu ja pohdiskelu jäävät vähemmälle. Niitä tarvittaisiin silti kipeästi Afganistanissakin, Noorzai muistuttaa. Hän muutti aikanaan ulkomaille opiskelun vuoksi, nykytilanteessa hänen kansainvälisellä kokemuksellaan ei ole käyttöä kotimaassa.
 – Jos luennoin tusinalle ihmiselle, he voivat jakaa oppimaansa taas tusinalle, hän sanoo.
 – Taliban ei vain taida minun kaltaistani ihmistä tarvita.
 Koulutuksen puute vahvistaa kiihkomielisyyttä
 Koulutettujen lähtö vahvistaa Taliban-liikkeen asemaa, ainakin aluksi.
 Kun edes perusopetusta ei ole tarjolla, kiihkomielisten saarnaajien sanoma menee kansalaisille helpommin läpi.
 Luku- ja kirjoitustaito on edelleen vähäistä varsinkin Afganistanin maaseudulla. Vain noin 40 prosenttia lapsista osaa lukea, vaikka tilanne onkin viime vuosina kohentunut.
 Moskeijoissa ihmisille opetetaan islamin perusasiat, mutta ei niinkään mahdollisuutta perehtyä ja tutkia itse.
 Ershad Noorzain mukaan entinen  Ashraf Ghanin  hallinto antoi Taliban-verkoston levittää oppiaan hiljaisuudessa ja häiriöttä vuosien ajan, eikä rekisteröinyt tai valvonut imaameja ja moskeijoita. Se oli virhe.
 Talibanin islamin tulkinta on muualta tuotua, hän huomauttaa. Esimerkiksi islamin rukoukset he opettavat arabiaksi, vaikka afganistanilaiset eivät ole arabeja.
 Talibanien keskuudessa on kuitenkin paljon linja- ja oppieroja, mikä voi heikentää heidän hallintoaan. Jokaisella jäsenellä voi olla islamista oma mielipide.
 34-vuotias Ershad Noorzai on asunut ja opiskellut useissa maissa, muun muassa Intiassa ja Filippiineillä, ja kokee itsensä maailmankansalaiseksi. Häntä huolestuttaa synnyinmaassaan asuvien sukulaistensa tulevaisuus.   Terhi Liimu / Yle
 Opettajista tulee vielä kovempi pula
 Afganistan ei ole sama maa kuin kaksi vuosikymmentä sitten, jolloin Taliban oli ensimmäisen kerran vallassa. Yksi Talibanin haasteista on edeltävien hallintojen tapaan koulutuksen järjestäminen.
 Taliban ilmoitti syyskuussa, että  tytöillä ei ole ainakaan vielä kouluun asiaa . Talibanin mukaan naisia saavat opettaa jatkossa vain naisopettajat.
 Tämä tarkoittaa, että opettajia tarvittaisiin monin verroin lisää, jos tyttö- ja poikaryhmiä aletaan erotella. Jo ilman tätä Afganistanissa on ollut pulaa opettajista.
 Koulutetut afganistanilaiset olisivat ratkaisevassa asemassa maan tulevaisuudessa.
 Mullahit eivät enää riitä, sanoo espoolainen sähkösuunnittelija  Mojtaba Qanezadeh .
 – Pitää olla liike-elämän tuntemusta, jotta voi johtaa vaikka pankkeja. On some ja yhteydet ulkomaailmaan, hän sanoo.
 26-vuotias Qanezadeh on käynyt vanhempiensa kotimaassa vain kerran, mutta pitää sinne paljon yhteyttä. Hän on syntynyt Iranissa ja tullut Suomeen 7-vuotiaana kiintiöpakolaiseksi tulleen perheensä kanssa.
 Työ Afganistanin hyväksi kiinnostaisi jos olot rauhoittuisivat.
 Qanezadeh ennustaa, että Talibanille tulee ongelmia jo lähikuukausina. Naiset ovat jo nyt uskaltautuneet osoittamaan kaduilla mieltään. Toisaalta uusien isäntien äänenpainot kovenevat koko ajan. T eloitukset ja raajojen katkaisut aiotaan palauttaa rangaistuksiksi .
 Mojtaba Qanezadehia kiinnostaisi tehdä työtä Afganistanin hyväksi, jos olot rauhoittuisivat. Hän on aktiivinen demarinuori.  Terhi Liimu / Yle
 Afganistanin rikas kulttuuri on hautautunut vihanpidon alle
 Afganistanista tunnetaan maailmalla lähinnä verenvuodatus ja vihanpito.
 – Mutta kun meillä on niin paljon muutakin. Runoutta ja kirjallisuutta, kulttuuria kolmelta vuosituhannelta. Ensimmäinen buddhapatsas veistettiin Afganistanissa, ja varhaisimpia persiankielisiä kirjoituksia on löydetty sieltä, Ershad Noorzai listaa.
 Afganistanin sivilisaation perintöä ovat Ershad Noorzain mukaan omineet myös naapurimaat.
 – Meidän pitäisi vähitellen lakata miettimästä, millä puolella isoisämme taistelivat. Se sotiminen ei ole johtanut mihinkään, Qanezadeh täydentää.
 Silti uuden sisällissodan riski leijuu Afganistanin yllä.
 Lue myös:
 Elämä evakuoinnin jälkeen – "Tärkeintä on nyt opiskella suomea ja päästä kuntosalille", kertoo Kabulista päiväkirjaa kirjoittanut nainen
 Toimittajalta: Epätoivo järkytti Kabulin lentokentällä kuukausi sitten, mutta nyt kaduilla kulkee naisia ilman burkaa – ristiriidat ovat osa Afganistania
 Onko Taliban-liike muuttunut? Johto kuulostaa sovinnolliselta, mutta jyrkkä ääriajattelu on voimissaan rivitaistelijoiden joukossa

Suomessa asuvat afganistanilaiset surevat maansa aivovuotoa: ”Koulutettujen pako on sielun repimistä ruumiista”


Summary: Sanna-Maria Seilamo alkoi julkaista kuntosali- ja kotijumppatreenejä Instagramiin, kun hän ei löytänyt vasta valmistuneena kauppatieteiden kandidaattina töitä. Nyt fitness-vaikuttajan työ työllistää hänet kokopäiväisesti.

Pieni ja lihaksikas nainen makaa pää, yläselkä ja käsivarret kiinni jumppamatossa. Muu kroppa on kantapäiden varassa. Jalat koukistuvat vuorotellen taaksepäin polven korkeudelle. Instagramissa pyörivän jalkatreenivideon ei pitäisi rasittaa polvia.
 Nainen videolla on suosittua fitness-tiliä instagramissa pitävä  Sanna-Maria Seilamo , joka tunnetaan instagramissa nimellä mssannamaria. Videon on kuvannut Sanna-Maria Seilamon avopuoliso ja yhtiökumppani, fysioterapeutti ja personal trainer  Aku Jaakkonen .
 Tätä videota ei ole tehty ihan aloittelijalle. Takareidet kramppaavat välittömästi ja vatsatuki ei riitä, jos ei korsetti ole kasassa. Mssannamarian salitreeni- ja kotijumppaohjeet ovat kekseliäitä, mutta eivät aivan helpoimmasta päästä.
 – Suunnittelen sinne treenejä, joista itse tykkään. Olen aina tykännyt jalkatreenistä. Tuon sinne aina vähän eri liikkeitä vaihtelun vuoksi, Seilamo kuvailee treenivideoitaan.
 Sanna-Maria Seilamo suunnittelee treeninsä yhdessä avopuolisonsa ja yhtiökumppaninsa Aku Jaakkosen kanssa. Kalle Purhonen / Yle
 Fitness-tilit ovat suosittuja
 Kun Instagramin hakuun kirjoittaa englanniksi “fitnessmotivation”, julkaisuja löytyy noin 112 miljoonaa. Kuvissa vilisee viimeisen päälle kireitä vatsalihaksia ja pyöreitä pakaroita. Vertailun vuoksi dogs (koirat) -hakusanalla julkaisuja löytyy 139 miljoonaa.
 – Nythän on tosi muodissa liikkua ja urheilla, varsinkin nuoret haluavat sitä. Enää ei ole niin sitä baarikulttuuria, vaan halutaan pitää itsestä huolta ja halutaan käydä treenaamassa. Se on yleistynyt ihan älyttömästi, Seilamo pohtii fitness-tilien suosiota.
 Mssannamarian treenielämää seuraa 757 000 sali- ja kotitreenistä kiinnostunutta. Seuraajamääränsä perusteella Sanna-Maria Seilamo on Instagramin  suosituimpien suomalaisten joukossa.
 Vaikka fitness-tilejä on paljon, Seilamo ei koe käyvänsä kovaa kilpailua muiden tilien kanssa
 – Enemmänkin kannustetaan toisiamme ja siellä on mieletön yhteishenki. Ei ole kateutta, vaan katsotaan, että vau, tuo teki tuolla tavalla, mäkin voin tehdä. Siellä opitaan ja viedään toisia eteenpäin.
 Sosiaalista mediaa tutkinut  Hanna Reinikainen  Jyväskylän yliopistosta arvioi, että fitness-tilien suosion taustalla on laajalle levinnyt fitness-buumi.
 – Siihen liittyvät fitness-vaikuttajat ja kaupalliset yhteistyöt, jotka kytkeytyvät treenivaatteisiin, kehonhuoltoon ja lisäravinteisiin. Meillä on esimerkiksi julkkiksia, jotka osallistuvat fitness-kisoihin ja on tv-ohjelmia, jotka liittyvät kehon muutokseen, sanoo Reinikainen.
 Suositun sometilin pitää yrittää jotenkin erottua muista, mutta silti monet fitness-tilit näyttävät toistensa kopioilta. Nuoret, kauniit naiset poseeraavat sutjakoissa, sponsorin lähettämissä treenitopeissa ja legginseissä milloin edestä, takaa ja sivusta. Treenivideoilla tehdään samantapaisia liikkeitä. Aina välilä virrassa välähtää kuva proteiinipirtelöstä.
 Tutkija Hanna Reinikaisen mukaan fitness-tileille on tyypillistä ammattitaitoisesti tuotettu sisältö, laajan yleisön mahdollistava englannin kieli sekä vartalon esittely.
 – Vartalo on iso osa henkilöbrändiä. Fitness-tileillä näytetään, miten vartalo toimii ja miten sitä käytetään treeni- ja ravinto-ohjeilla. Instagram on hirveän hyvä alusta tällaiselle toiminnalle, jatkaa Reinikainen.
 Muista pitää erottua
 Sanna-Maria Seilamon johtoajatuksena on, että hän erottuu muista hyvällä sisällöllä. Seilamo panostaa hyvänlaatuisiin videoihin, jotka hänen puolisonsa kuvaa. Tilillä ei näy selfieitä.
 – Haluan pitää tilin positiivisena ja inspiroivana, koetan tehdä sinne myös aitoja treenejä, näyttää vähän kovempaakin treenaamista. Ja yritän luoda sellaista sisältöä, jota seuraaja ei osaa odottaa, kertoo Seilamo.
 Sanna-Maria Seilamo on tehnyt salitreeniä kymmenen vuotta. Kalle Purhonen / Yle
 Sanna-Maria Seilamon mukaan suurin osa hänen seuraajistaan on nuoria alle 35-vuotiaita naisia. Maantieteellisesti enemmistö seuraajista on Yhdysvalloista.
 – Ei sillä sinänsä ole väliä, mistä he ovat. Olen aina ajatellut Instagramin omana maailmanaan. En ajattele, että he ovat Yhdysvalloissa ja minä olen täällä Lappeenrannassa. Mä koen sen sellaisena yhtenä isona yhteisönä ja me ollaan kaikki siellä tietyn syyn takia, miettii Seilamo.
 Hanna Reinikainen huomauttaa, että kaikki fitness-tilien seuraajat eivät hae Instagramista motivaatiota treenistä. Hän viittaa Youtuben fitness-vaikuttajista tehtyyn tutkimukseen, johon on tutustunut.
 – Siinä todettiin, että kaikki vaikuttajien seuraajat eivät itse treenaa. Treenisisältö ei välttämättä motivoi treenaamaan, jos ei itse treenaa. Osalla voi olla enemmänkin kyse kaverillisesta suhteesta ja viihteestä, eikä seuraaja välttämättä haluta jäljitellä näitä henkilöitä, sanoo Hanna Reinikainen.
 Reinikaisen mukaan Instagramin fitness-tileiltä haetaan esteettistä ja kiehtovaa sisältöä. Fitness-tähdet edustavat länsimaisia kauneusihanteita: he ovat nuoria, hyvinvoivan oloisia ja samalla myös kurvikkaita. Fitness-tileillä esiinnytään vähissä vaatteissa, treenivaatteet ovat niukkoja ja bikinikuviakin riittää.
 Fitness-vaikuttajat eivät kuitenkaan ole pelkästään nuoria. Esimerkiksi suositun 75-vuotiaan kanadalaisen Joan MacDonaldin Instagram-tilillä esiintyy nainen, joka on tehnyt muodonmuutoksen muutamassa vuodessa ylipainoisesta, korkeasta verenpaineesta kärsivästä seniorista hyvinvoivaksi teräsleidiksi.
 Luovatko fitness-tilit ulkonäköpaineita?
 Toisaalta Fitness-tilien varjopuolena on ulkonäköpaineiden lisääntyminen. Tutkija Hanna Reinikainen pohtii, vääristääkö tällainen kuvasto ihmisten käsityksiä siitä, miltä ihmisten vartaloiden pitäisi luonnollisesti näyttää. Turun yliopistossa tehdyn laajan kyselytutkimuksen mukaan  sosiaalinen media lisää ulkonäköpaineita  erityisesti nuorilla.
 – 16–24-vuotiaista jopa puolet oli kokenut ulkonäköpaineita sosiaalisen median takia. Fitness-tilien seuraajat ovat juuri sitä ikäryhmää, joka kokee niitä paineita, toteaa Hanna Reinikainen.
 Fitness-vaikuttaja Sanna-Maria Seilamo uskoo, että ulkonäköpaineet ovat osa ihmiseloa.
 – Kun itse olin nuorempi aikana ennen sosiaalista mediaa, nuorilla ja itsellänikin oli ulkonäköpaineita muista medioista muun muassa elokuvista, lehdistä ja musiikkivideoista. Niiltä on vaikea kokonaan välttyä, mutta niihin voi suhtautua terveellä tavalla. En myöskään haluaisi kuvitellakaan että olisin kasvanut ilman televisiota, lehtiä tai nettiä, sanoo Seilamo.
 Sanna-Maria Seilamo uskoo, että ulkonäköpaineet ovat osa ihmiseloa. Kalle Purhonen / Yle
 Lisäksi Reinikainen muistuttaa toisesta somevaikuttajiin liittyvästä varjopuolesta. Koskaan ei voi tietää koko totuutta siitä, mitä somen takana on.
 – On ollut tapauksia, että vaikuttajat ovat voineet huonosti, mutta ovat kokeneet painetta tuottaa iloista sisältöä. Myöskään pelkkien kuvien perusteella ei voi tehdä päätelmiä, kuinka terveitä hyvinvointivaikuttajatkaan ovat, Reinikainen sanoo.
 Seilamoa harmittaa, että somesta puhutaan usein negatiiviseen sävyyn.
 – Tällöin unohdetaan kokonaan se minkä takia siellä ihmiset viihtyvät: yhteisöllisyys, uudet ystävät, motivaatio, inspiraatio, viihde, huumori, oppiminen, vertaistuki ja samanhenkisten ihmisten löytäminen.
 “Somessa pitää olla epäsuomalainen”
 Sanna-Maria Seilamon resepti suosioon Instagramissa on sosiaalista mediaa paljon käyttäville tuttu ja yksinkertainen: seuraa ja kommentoi aktiivisesti muiden käyttäjien tilejä.
 – On todella epäsuomalaista ja oli itsellekin iso kynnys olla tosi sosiaalinen. Kommentoin muiden tileillä ja tsemppasin heitä. Olin tosi paljon mukana muiden sisällöissä ja kiinnostunut niistä. Pikkuhiljaa ihmiset alkoivat huomata oman tilini, Seilamo sanoo.
 Ensimmäisen vuoden aikana seuraajia kertyi 150 000. Muutaman tuhannen seuraajan kohdalla saapui ensimmäinen vaatepaketti saksalaiselta treenivaatefirmalta. Paketissa oli pari toppia ja treenilegginsit, ja samalla tuli pyyntö tulla osaksi yhtiön tiimiä. Yhteistyö vei Sanna-Maria Seilamon muun muassa messuille Saksaan.
 Sanna-Maria Seilamo treenaa neljänä päivänä viikossa. Kalle Purhonen / Yle
 Yhteinen yritys, vain Seilamo esiintyy
 Sanna-Maria Seilamo nousee jumppamatolta ja siirtyy tekemään seuraavaa liikettä kantakuntosalillaan Lappeenrannassa. Pariskunta suunnittelee treenivideot yhdessä, sillä he myös treenaavat yhdessä neljänä päivänä viikossa iltapäivällä. Aamutreenit eivät ole heidän juttunsa. Samoin he etsivät yhdessä uutta tutkimustietoa, kuinka ja millainen treeni vaikuttaa parhaiten. Myös Seilamo on melkein valmis personal trainer.
 Treenivideot kuvataan joko oman treenin yhteydessä tai erikseen. Videoiden jälkikäsittelyn tekee Seilamon avopuoliso Aku Jaakkonen. Hän jätti työnsä fysioterapeuttina, kun Seilamo alkoi tehdä fitness-tiliä Instagramiin. Tuolloin Jaakkonen opetteli videokuvauksen ja jälkikäsittelyn alusta pitäen.
 Molemmat tekevät tällä hetkellä töitä yhteisen yrityksen eteen, mutta videoilla esiintyy vain Seilamo. Jaakkosen julkisena roolina on poseerata silloin tällöin yhteiskuvissa. Joskus kuvaan pääsee myös pariskunnan mäyräkoira Luna.
 Jaakkonen tekee parhaillaan kovasti työtä pian julkaistavan fitness-sovelluksen eteen. Sovellus on tarkoitus julkaista kansainvälisille markkinoille ja se tavoittelee suuria käyttäjämääriä.
 Maastavetoa Floridassa
 Sanna-Maria Seilamo alkoi treenata salilla kymmenen vuotta sitten. Hän oli harrastanut liikuntaa pienestä pitäen, mutta kaipasi lihaksia solakkaan vartaloonsa. Ensikosketuksen salitreeniin hän sai vaihto-oppilasvuonna Floridassa.
 – Siellä jotkut harrastivat painonnostoa. Menin salille ja pyysin, voisitteko vähän näyttää liikkeitä. Olin tosi kiinnostunut siitä. Aloin käydä heidän kanssaan siellä. Harjoittelin painonnostajien kanssa kyykkyä ja maastavetoa monta kertaa viikossa.
 Kalle Purhonen / Yle
 Seilamo kertoo treenaavansa hyvän olon, lihasten ja itse treenin vuoksi. Fitness-kilpailuihin hän ei ole koskaan osallistunut.
 – Ehkä sitä voisi joskus kokeilla. Rakastan vain treenata, enkä ole halunnut vaarantaa sitä, että pitäisi lähteä tekemään jotain tiettyä, joka tuntuisi inhottavalta. Haluan vain keskittyä omaan treeniin, koska siitä nautin.
 Idea fitness-aiheiseen instagram-tiliin syntyi, kun Seilamo vastavalmistuneena kauppatieteiden kandidaattina etsi töitä eikä niitä tahtonut löytyä pitkään jatkuneesta työnhausta huolimatta. Seilamon avopuoliso Jaakkonen ehdotti hänelle omien treeniensä postaamista Instagramiin.
 – Seurasin instagramissa paljon fitness-aiheisia tilejä, mutta en postannut mitään itse. Ne motivoivat tosi paljon. Ajattelin sitten, että ehkä mä alan tekemään, ehkä se voi inspiroida joitain ihmisiä.
 Kuukausipalkka tulee sponsoreilta
 Nykyisin Sanna-Maria Seilamo tekee töitä neljälle eri firmalle. Sponsorit myyvät treenivaatteita ja lisäravinteita. Lisäksi on pienempiä kampanjoita eri firmoille. Hän saa käytännössä kuukausipalkkaa yrityksiltä.
 – Sponsorit eivät vaikuta julkaisemaani sisältöön. Olen valinnut ne sen mukaan, mitkä sopivat sisältöön. Tililläni ei ole sisältöjä, jotka eivät sovi omiin arvoihini.
 Yhteistyöhön liittyisi myös vierailuja yhtiöiden tilaisuuksissa, mutta koronapandemia on viimeisen puolentoista vuoden ajan estänyt lähiyhteistyön yhdysvaltalaisen ja australialaisen yrityksen kanssa.
 Toinen Seilamon pääsponsoreista on lisäravinteita myyvä yritys. Niinpä Seilamonkin videoilla pyöräytetään herkkuja ja välipaloja, joiden ainesosana on erilaisia proteiinivanukkaita tai jauheita. Hän laittaa kauhallisen proteiinijauhoa aamupuuroonsa ja juo proteiinipirtelön treenin jälkeen. Lisäksi hän käyttää kreatiinia ja ennen treeniä otettavaa treenibuusteria.
 Seilamo kuitenkin toteaa, että treenaaminen ilman lisäravinteita myös on täysin mahdollista.
 – En näe mitään pahaa siinä, että käyttää lisäravinteita. Ne vain helpottavat arkea. Proteiinin pystyy ottamaan mukaan, jos treenin jälkeen ei pääse heti syömään. Sanon aina kysyttäessä, että se ei ole välttämätöntä. Ainoa mikä on välttämätöntä on hyvä ravinto.

Sanna-Maria Seilamolla ei ollut töitä, joten hän alkoi julkaista treenejään Instagramiin – nyt hänellä on yli 750 000 seuraajaa


Summary: Nurmijärven kunta on hankkinut kaava-alueen maa-alueita 1980-luvulta lähtien. Suunnitellulla Sudenkallion teollisuusalueella on enää kolme yksityistä kiinteistöä ja Vantaan seurakuntayhtymän maita.

Kunnan kaavoitussuunnitelmat nostattavat tunteita Nurmijärvellä. Kunta on päättänyt edistää uuden Klaukkalan ohikulkutien läheistä Sudentullin alueen kaavoitusta. Alue on ollut vuoden 2017 osayleiskaavassa teollisuusalueena, mutta nyt siitä tehdään asemakaava.
 Asukkaat kokevat, että kaavaa on valmisteltu salassa ja tieto kiinteistöjen omistajille tulee ostotarjouksen kautta. Kunta lähetti vapun aikaan ostotarjouskirjeet uuden teollisuusalueen keskelle jääville kiinteistöille.
 – Aika murhemielin seuraan tätä. Omalta osaltani en olisi tällaista ratkaisua toivonut. Vaikka oli tiedossa, että tällaisia suunnitelmia on ollut, niin se konkretisoitui äkkiä. Olimme kuin puulla päähän lyötyjä, sanoo kuvanveistäjä, taidevalaja  Raimo Jaatinen .
 Jaatinen ja hänen puolisonsa kirjailija, kuvataiteilija  Leena Hietamies  ovat surullisia maaseutumiljöön tuhoutumisesta ja luontoarvojen menettämisestä. Pariskunta katsoo, että kunta haluaa asukkaat pois, että kaavoittaminen on helpompi tehdä.
 – Tämä tuntuu painajaiselta, hirvittävä shokki. Maiseman voi tuhota vain kerran, se ei tule ikinä takaisin, Hietamies sanoo.
 Jaatisen ja Hietamiehen mukaan myös naapurit ovat olleet surullisia. Kukaan ei haluaisi luopua kodeistaan, mutta ei myöskään jäädä asumaan teollisuusalueen keskelle.
 – Jos kiinteistö jää teollisuusalueelle, mikä on tontin ja talon arvo jatkossa, Jaatinen sanoo.
 Kuvanveistäjä, taidevalaja Raimo Jaatinen ja hänen puolisonsa kirjailija, kuvataiteilija Leena Hietamies surevat maaseutumaiseman häviämistä. Kunta aikoo muuttaa pellot ja metsät teollisuustonteiksi. Markku Rantala / Yle
 Kunta pitää normaalina kaavoituksena
 Nurmijärven kunnan työpaikkaomavaraisuus on matala naapurikuntiin verrattuna. Kunnanjohtaja  Outi Mäkelän  mukaan toiveena on, että kuntalaiset voisivat työllistyä omassa kunnassaan.
 Kunta on hankkinut Jussila-Tyynelän eli kaavassa Sudentullin alueen maita omistukseensa vuosien ajan, 1980-luvulta lähtien. Tällä hetkellä kaava-alueella vain kolme kiinteistöä on yksityisomistuksessa ja osa maa-alueista Vantaan seurakuntayhtymän omistamia.
 – Kunnan tavoite on neuvotella. Tässä vaiheessa ei ole tiedossa pakkolunastuksia. Hyvässä yhteistyössä on edetty, Mäkelä sanoo.
 Mäkelän mukaan Sudentullin alueella ei ole ympäristön tai kulttuurin puolesta mitään sellaista, mitä erityisesti haluttaisiin säilyttää.
 Kunnan kanta on muuttunut, sillä vuonna 2009 tehdyssä kartoituksessa muun muassa Jaatisten naapurustossa olevaa Jussilan tilaa pidettiin säilyttämisen arvoisena.
 Kunnan rakennusperintöselvityksen  mukaan 1860-luvulla rakennettu Jussilan tila on rakennusaikansa ja -tyyppinsä hyvä edustaja, jolla on paikallis- ja rakennushistoriallinen merkitys. Sitä pidettiin ikänsä, ympäristön ja maiseman kannalta tärkeänä ja säilytettävänä kohteena ja sen pihapiiriä ja lähiympäristöä vaalittavina.
 Kunta haluaa edistää Sudentullin aluetta, sillä kunnanjohtajan mukaan mahdollisia muita kohteita ei juurikaan ole. Klaukkalan ohikulkutien alkupäässä, lähellä Hämeenlinnan moottoritietä oleva Mäyränkallion alue ei edisty nopeasti.
 Mäyränkallion alueella kunnan omistusosuus on vielä hyvin pientä. Lisäksi alueen luontokysymykset on ratkaistava kunnanjohtajan mukaan ensin ennen kaavoituksen etenemistä. Hän kuitenkin uskoo paikan sijainnin moottoritien kupeessa kiinnostavan yrittäjiä.
 Nurmijärven kunnanjohtaja Outi Mäkelä katsoo, että kunta tarvitsee uusia työpaikka- ja teollisuusalueita, eikä Sudentullin alueella ole ympäristön tai kulttuurin puolesta mitään sellaista, mitä erityisesti haluttaisiin säilyttää. Markku Rantala / Yle
 Sudentullin alueelle ehkä pieniä ja logistiikka-alan yrityksiä
 Kunnan suunnitteleman teollisuus- ja työpaikka-alueen lähistölle on rakennettu viime vuosina myös uusia omakotitaloja.
 Alueen asukkaat ovat huolestuneita maiseman menetyksestä ja mahdollisesta kemiallisten aineiden varastoinnista, sillä jo osayleiskaavassa on merkintä vaarallisten kemiallisten aineiden käsittely- ja varastointimahdollisuudesta.
 Kunnanjohtaja Outi Mäkelän mukaan vielä ei ole tiedossa, millaisia yrityksiä alueelle on tulossa. Eniten Nurmijärvestä ovat kiinnostuneita pienet ja keskisuuret yritykset ja logistiikka-alan yritykset.
 – Jatkuvasti on kivasti kysyntää tonteille. Erityisesti näkyy se, että kehä I ja III ovat aika ruuhkaisia, joten logistiikkaa tarvitsevat yritykset haluavat tulla tänne pohjoisemmaksi.
 Mäkelän mukaan kemianteollisuuden alan yritysten kanssa ei ole neuvoteltu. Kaavamerkintä mahdollistaa esimerkiksi logistiikka-alan yrityksen toiminnan. Yritys voisi varastoida kotitalouksissa käytettäviä aineita, esimerkiksi hiuslakkaa.
 – Yksittäinen pullo ei ole vaaratekijä, mutta massana ne voivat olla. Säilyttäminen vaatii erilliset luvat ja riskiarviot, Mäkelä sanoo.
 Kunnanjohtajan mukaan tarkkaa aikataulua ei ole, mutta asemakaavoitusta edistetään noin vuoden sisällä.
 Kuvanveistäjä Raimo Jaatisen kädessä hänen oma työnsä. Aittakallion ateljeen lasivitriineissä on hänen isänsä tunnetun mitalitaiteilijan Toivo Jaatisen töitä. Markku Rantala / Yle
 Jaatisen taiteilijasuvun teoksille ei ole tiedossa siirtopaikkaa
 Jaatisten tila on tunnetun  kuvanveistäjä, mitalitaiteilija Toivo Jaatisen  (1926–2017) entinen koti. Hänen poikansa, kuvanveistäjä Raimo Jaatinen asuu kiinteistössä taiteilijavaimonsa Leena Hietamiehen kanssa.
 He käyttävät samaa ateljeeta ja samoja työtiloja kuin Toivo Jaatinen. Tiloja ovat käyttäneet myös monet tutut taitelijakollegat ja taiteen harrastajat.
 – Mitään vastaavaa emme pysty hankkimaan. Olen vähän kautta rantain kysellyt, paljonko voisi maksaa tällaisen navetan muuttaminen ateljeeksi, sellaiseksi kuin se meillä nyt on. Arvio on ehkä 100 000 euroa, Jaatinen sanoo.
 Hietamiehen mukaan heiltä viedään koti, elinkeino ja elämäntapa keskellä luontoa.
 – Erittäin raskas ajatus luopua tästä talosta, maisemasta ja perinnöstä. Tämä talo on täynnä puolisoni isän Toivo Jaatisen taidetta ja sitä henkeä.
 Aittakallion ateljeen työtiloja ovat käyttäneet taiteilijapariskunnan lisäksi myös monet tutut taitelijakollegat ja taiteen harrastajat. Markku Rantala / Yle
 Kaikkien työvälineiden ja teosten siirtäminen on iso työ.
 – En osaa sanoa, mihin nämä kaikki siirretään. Todennäköisesti ei saada enää näin suurta työtilaa, täytyy tyytyä paljon pienempään, Jaatinen pohtii.
 Hän harkitsee vielä yhteydenottoa Nurmijärven kulttuuritoimeen.
 Kunnanjohtaja Outi Mäkelä myöntää, ettei Jaatisten taiteilijasuvun teosten ja taideperinnön sijoittamisesta ole puhuttu.
 – Alueen taiteilijat ovat meille tärkeitä ja halutaan, että heidät huomioidaan eri tavoin. Kyse on arvostetusta taiteilijasuvusta. Meillä on hyvä yhteistyö olemassa, olemme avoimia keskustelulle, Mäkelä sanoo.
 Uusia museoita kuntaan ei kuitenkaan Mäkelän mukaan olla perustamassa. Sen sijaan kunta etsii yhteistyössä sopivaa tilaa, yhtenä ratkaisuna on selvitelty vaihtokauppaa.
 – Pidämme tärkeänä, että taiteilijoiden ateljee ja heidän työnsä saa jatkua.
 Mitaleja, veistoksia, maalauksia, keramiikkaa... Aittakallion ateljeessa on paljon erilaisia teoksia, joiden siirtäminen ja sijoittaminen uuteen paikkaan on suuren työn takana. Taidetta ei voi pakata ja kuljettaa kuin kirjoja. Markku Rantala / Yle
 Lue myös:
 Loviisan sataman kaavasuunnitelmat huolestuttavat asukkaita: Kuka haluaa muuttaa alueelle, jos olet kemikaaliterminaalin suojavyöhykkeellä
 Alvar Aallon suunnittelemassa taiteilijakodissa ei pian enää lauleta – talousahdinko pakotti muusikkopariskunnan luopumaan rakastamastaan työstä

Taiteilijapariskunta suree suvun ja maaseutumiljöön tuhoutumista "Tämä tuntuu painajaiselta" – Nurmijärven kunta haluaa lisää teollisuustontteja


Summary: Elokuisena perjantaina 1986 huppupäinen mies ryösti pankin Helsingin Jakomäessä. Pankkiryöstö päättyi seuraavana päivänä pakoauton räjähdykseen Mikkelin torilla.

Ensin kuuluu neljä laukausta. Hyvin pian sen jälkeen henkilöauto räjähtää
 – Tällä hetkellä Mikkelin lääninhallituksen talo on tulessa. Poliisiautoja palaa, kuvailee epäuskoinen toimittaja  Pekka Havukainen  äänitteellä.
 Havukaisen sanat menevät melkein sekaisin.
 – Poliisit yrittävät pidätellä ihmisiä. Ambulanssit saapuvat paikalle. Tässä menee tosissaan sanattomaksi. Ei olisi uskonut vielä tunti pari sitten, että mitä täällä voisi tapahtua.
 Pankkiryöstäjä  Jorma Takala  ja panttivankina ollut  Jukka Häkkinen  menehtyvät auton räjähdyksessä.
 Mikkelin panttivankidraamaksi muuttunut Jakomäen pankkiryöstö on tullut päätökseensä.
 Takana perinteinen työpäivä
 Ylen Mikkelin aluetoimituksessa työskennellyt Havukainen oli aiemmin päivällä tehnyt juttua DDR:n delegaation vierailusta Heimarissa.
 Iltakymmenen jälkeen hän marssi suoraan töistä paikalliseen ravintola Stoppariin tapaamaan ystäväänsä.
 Havukainen ehti nauttia kaksi olutta ennen valomerkkiä. Hänen saapuessaan taksitolpalle tilanne oli jo kehittymässä Mikkelin torilla.
 – Pitkin Porrassalmenkatua tuli autoletka. Siinä oli moottoripyöräpoliisit edessä, valkoinen Passat ja perässä poliisiautoja. Vaikutti siltä, että letka menee Mikkelistä ohi. Otin taksin ja painoin kotiin Siekkilään, Havukainen muistelee nyt.
 Poliisin megafonin äänin kantautui torilta Havukaisen kotiovelle saakka. Poliisi vaikutti käskyttävän Mikkelin toria tyhjäksi.
 Havukainen päätti palata tekemään tilanteesta jutun.
 Tori oli eristetty
 Havukainen joutui hivuttautumaan toimitukseen hakemaan nauhurin.
 Poliisin eristykselle oli syynsä. Tori oli täyttymässä baarista tilannetta ihmettelemään saapuneista humaltuneista asiakkaista.
 – Siellä oli suorastaan karnevaalimeininkiä, Havukainen muistelee.
 Paikalle rantautui myös toimittajia seuraamaan tilanteen kehittymistä. Havukaisen mukaan eräs free-valokuvaaja sai tuta poliisikoiran puraisun takamuksessaan ylitettyään poliisin sulkunauhat.
 Havukainen seurasi tilannetta etäämpää. Vartin välein hän tallensi tunnelmia nauhalle.
 – Yhdessä vaiheessa harkitsin lähtöä pois. Kello rupesi puskemaan neljää. Sitten huomasin, että pakoauto käynnistyi.
 Havukainen käynnisti nauhurinsa ja alkoi selostaa. Pian seurasi laukauksia ja räjähdys.
 – Alkoi vapisuttamaan ihan helvetisti.
 – Siellä oli sodan käyneitä jermuja katsomassa tilannetta. Yksi sanoi, että tässä on sellainen kalman haju kun ihminen palaa. Se jäi kyllä nokkaan.
 Elokuussa 1986 Helsingin Jakomäessä sattunut pankkiryöstö päättyi Mikkelissä pakoauton räjähdykseen, joka vaati kahden ihmisen hengen.  Yle
 Poliisin toimintaa ryhdyttiin kyseenalaistamaan
 Mikkelin panttivankidraama on tekotavaltaan ja loppuratkaisultaan poikkeuksellinen. Vastaavaa ei ollut Suomessa ennen tapahtunut.
 – Nähtävästi elettiin lintukodossa Suomessa. Virkavalta oli saanut useasti tilanteet puhumalla poikki, Havukainen pohtii.
 Jälkipyykkiä setviessä viranomaiset joutuivat arvostelun kohteeksi. Epäselvää oli, kuka oli ampunut ja kuka oli antanut luvan ampua.
 Vastuuhenkilöitä setvittiin useissa oikeusasteissa ja pitkään. Lopulta Karhu-ryhmää johtanut komisario tuomittiin sakkoihin kuolemantuottamuksesta ja virkavirheestä toukokuussa 1993 korkeimmassa oikeudessa.
 Tapauksen jälkeen Suomessa  poliisin voimankäyttöön kehitettiin käytäntöjä , joiden seurauksena pyritään välttämään tarpeetonta väkivaltaa ja kuolemia.
 Havukainen kertoo, että myös rikostoimittajat järjestäytyivät myöhemmin tapahtuman siivittämänä. Jakomäki-Mikkeli panttivankidramaan oikeussaliseurannan yhteydessä syntyi Oikeustoimittajien yhdistys.
 Eläkkeellä oleva MTV:n entinen rikostoimittaja  Harri Ekholm  on kertonut oikeustoimittajien yhdistyksen historiaa sivuavassa kirjassa, että tapaus laajensi myös rikostoimittajien suhtautumista poliisin toimintaan.
 Ekholmin mukaan Mikkelin panttivankidraamassa poliisien toiminta tuomittiin varomattomaksi. Samalla hänen mukaansa niin syyttäjä, oikeuslaitos kuin mediakin alkoi kyseenalaistaa poliisin tekemisiä ja erehtymättömyyttä.
 Mikkelin panttivankidraaman räjähdyksessä tuhoutuneita autoja 9.8.1986. Yle
 Raportin autenttisuutta epäiltiin
 Havukaiselle itselleen juttu oli hänen uransa tunnetuin. Havukaisen lisäksi paikalla tapahtumia ikuisti MTV:lle freelance-kameramiehenä toiminut  Jussi Kemppinen.
 Tämä johtui tapauksen poikkeuksellisuudesta.
 Räjähdyksen jälkeen Havukainen vielä varmisti, että oli saanut materiaalin talteen. Noin puoli tuntia tapahtuman jälkeen hän poliisin eristyksiä kiertäen pääsi takaisin toimitukseen.
 Havukainen soitti välittömästi Yleisradion Helsingin päähän, jossa vastasi vain puhelinvastaaja.
 Toimittajan hän sai kiinni neljän jälkeen, joka käski soittamaan uudestaan myöhemmin.
 Seuraavalla kerralla puhelu siirrettiin toimitussihteerille. Pian soitettiin takaisin.
 – Minulle sanottiin, että tilaa porukkaa töihin, äläkä laske ketään ulkopuolisia sinne toimituksen sisään. Olivat ne sitten poliiseja tai muita. Ettei nauha häviä mihinkään.
 Näin myös toimittiin. Kun materiaalin kopio oli saatu välitettyä Helsinkiin, juttua ajettiin jo aamuviiden jälkeen radiossa. Jo heti seuraavana päivänä paikallistoimituksessa pyrittiin selvittämään uutiselle jatkoja.
 Myöhemmin Havukaisen äänittämä materiaali tai sen kopio luovutettiin keskusrikospoliisille tutkintaa varten.
 Nauhan avulla pyrittiin setvimään myös tapahtumien kulkua.
 – Oli herännyt sellainenkin epäilys, että onko nauha feikki. Kun kerran nauha oli kerran jo Ylellä tullut uutislähetyksessä, niin sen todistusvoima oli kuitenkin jo toinen, Havukainen muistelee.
 Helsingissä Jakomäessä sijainneen pankin konttoriin jälkeen pankkkiryöstäjä siirtyi aseidensa, rahasalkun ja kolmen panttivangin kanssa pankin edustalle tuotuun pankinjohtajan Volkswagen Passat -henkilöautoon. Pitkä takaa-ajo päättyi monien käänteiden jälkeen Mikkelin keskustaan. Kuvassa tapahtumia tuolloin todistanut toimittaja Pekka Havukainen tapahtumapaikalla. Juho Liukkonen / Yle
 Tapaus tuli aluksi uniin
 Tapahtuma ei enää myllerrä Havukaisen mielessä, vaikka aluksi asia ehti tulla jopa uniin.
 Tapaus on vaikuttanut siihen, kuinka Havukainen seuraa uutisia.
 – Maailma on täynnä televisiokuvaa, kännykkäkamerakuvaa ja kaikenlaista droonikuvaa. Manipuloinnin takia pitää katsoa, että mistä lähteestä kuva on. Kuvallahan voi valehdella niin paljon. Usein myös miettii sitä, kuinka rikostapahtumissa uhrin asema on hirvittävän huono, Havukainen pohtii.
 Kaikenlaista palautetta hän kertoo saaneensa oman juttunsa tiimoilta.
 Yleisradiossa jutusta annettiin kiitosta mutta myös haukut.
 – Pääjohtaja Sakari Kiuru soitti ja kehui juttua. Myöhemmin taas silloinen aluetoiminnan päällikkö  Olavi Peltola  taas sanoi minulle… miten sitä nyt kauniisti sanoisi… että kiroilit radiossa, Havukainen naurahtaa.
 Jutussa käytetty myös lähteenä Susanna Reinbothin ja Jarkko Sipilän toimittamaa "Etusivun rikokset - näin kovat uutiset syntyivät" -teosta (Crime time, 2019).
 Lue myös:
 Vuoden 1986 pommi painui mikkeliläisten muistoihin: "Tunnelma oli kuin karnevaaleista – sitten tuli hiljaisuus"
 Miksi panttivankidraama päätyi räjähdykseen 30 vuotta sitten Mikkelissä? – rakensimme tapahtumista virtuaalitodellisuuden
 Kassillinen dynamiittia räjähti, Jussi Makkula repesi riekaleiksi – työ poliisina päättyi vuoden 1986 tragediaan
 Mikkelin torilla räjähti kuolettava pommi 1986 – katso ja kuuntele, mitä panttivankidraamassa tapahtui
 Vuoden 1986 panttivankidraama mullisti poliisityön – nämä viisi asiaa ovat nyt toisin, kiitos Mikkelin
 Elävä arkisto: Mikkelin panttivankidraamalla traaginen loppu
 Yle Areena: Mikkelin panttivankidraama – Satunnaiset sankarit
 TLDRDEEP: Mikkelin panttivankidraama

Mikkelin vuoden 1986 panttivankidraama tuli tapausta todistaneen toimittaja Pekka Havukaisen uniin – historiallinen tapahtuma tallentui puolivahingossa


Summary: Joensuulainen yliopisto-opettaja Katja Suvanto perusti helmikuussa adhd-vertaistukiryhmän korkeakoulutetuille. Ryhmä on saanut lyhyessä ajassa yli 700 jäsentä.

Katja Suvannolla , 37, diagnosoitiin adhd tammikuussa 2021. Ystävä vinkkasi adhd:n mahdollisuudesta, kun hän oli lukenut, että monella aikuisella masennuksen taustalla voi olla diagnosoimaton adhd. Myös Suvannolla on masennustausta.
 Adhd-diagnoosi oli suuri helpotus. Se on selittänyt montaa asiaa ja tuonut armollisuutta itseä kohtaan.
 – Ennen ajattelin, että ehkä olen yksinkertaisesti laiska ihminen ja jotenkin onneton tyyppi, koska en saa tehtyä juttuja. Se on helpottavaa, että näin ei olekaan, vaan ongelmiin on löytynyt selitys ja olen saanut niihin apua, Suvanto pohtii.
 Hän kiittää koronapandemiaa, että sai adhd-diagnoosin. Koronan myötä etätöihin siirryttäessä paperityön määrä kasvoi, työtä tehtiin yksin kotona ja arki muuttui Suvannolle hankalammaksi kuin koskaan aiemmin. Työpalaverit saattoivat joskus jopa unohtua.
 Katja Suvanto ei ole stereotyyppinen adhd-ihminen. Hän tekee vaativaa työtä englannin opettajana yliopistolla. Hän on myös korkeakoulutettu nainen, kun adhd-diagnooseja tehdään eniten nuorille pojille. Usein adhd-ihmisten ajatellaan olevan matalasti koulutettuja.
 Suvanto syö adhd-lääkkeitä. Lääkkeet eivät paranna oireyhtymää, mutta ne helpottavat elämänhallintaa ja kohentavat elämänlaatua parantamalla keskittymiskykyä.
 Kuin olisi viisi telkkaria ja kolme radiota päällä samaan aikaan
 Adhd näkyy töissä niin, että välillä keskittyminen on vaikeaa ja hommia kasaantuu. Suvanto opiskeli 11 vuotta maisteriksi. Tämä on tyypillistä adhd:sta kärsiville. Hän oli opiskeluaikana monessa mukana, mutta usein monet projektit tai kurssit jäivät kesken.
 – Varsinkin isoja projekteja on hankala saada loppuun, kun mieli sinkoilee eri asioihin. Myös arjen asioissa on ollut hankaluuksia. Siihen lääkkeet auttavat, sillä ne parantavat keskittymiskykyä.
 Suvanto kertoo, että lääkityksestä on suuri apu. Enää ei tarvitse kokea jatkuvaa stressiä siitä, että asioita ei pysty aloittamaan ja työnteko keskeytyy jatkuvasti.
 Jokainen tunnistaa keskittymisen haasteet esimerkiksi avokonttorin hälinässä. Adhd-ihmisellä kyse on kuitenkin vakavammasta.
 Suvannon mukaan adhd tuntuu siltä, että päässä olisi viisi telkkaria ja kolme radiota päällä samaan aikaan ja ne pitäisivät yllä jatkuvaa älämölöä. Tällainen tunne voi tulla, vaikka töitä tekisi kotona rauhallisesti yksin.
 Tavallisten arjen askareiden pyörittäminen käy hankalaksi, kun mieli sinkoilee jatkuvasti eri suuntiin. Perunoiden keittäminen tai työaskareet saattavat yhtäkkiä keskeytyä, kun mieli keksii muuta tekemistä, vaikkapa käsitöiden tekemistä.
 Suvanto kuvailee tilannetta niin, että välillä tuntuu siltä, että aivot elävät “omaa elämäänsä” eikä niiden toimintaan pysty vaikuttamaan.
 Suvannon diagnoosi on vielä tuore ja siinä on sulattelemista. Lääkitys on tuonut apua arkeen. Heikki Haapalainen / Yle
 Vertaistukiryhmä on tuonut lisää ymmärrystä
 Suvanto haluaa kertoa sairaudestaan avoimesti ystävilleen, työkavereille yliopistolla ja somessa julkisesti, jotta tietoisuus asiasta lisääntyisi ja sitä kautta entistä useampi saisi diagnoosin. Aikuisten adhd on vahvasti alidiagnosoitu.
 – Toivon, että väärät käsitykset adhd:sta vähenisivät ja että ihmiset voisivat herätä pohtimaan, voisiko juuri minulla olla adhd. Ja että entistä useampi saisi apua, kuten minä olen saanut.
 Tämän vuoksi Suvanto perusti helmikuussa vertaistukiryhmän korkeakoulutetuille adhd-ihmisille Facebookiin. Ryhmä on saanut lyhyessä ajassa satoja jäseniä.
 Vertaistukiryhmä on lisännyt itseymmärrystä ja tuonut merkitystä elämään. Ryhmässä on voinut jakaa kokemuksia sairaudesta, diagnoosipoluista ja ylipäänsä arjen kokemuksista.
 On helpottavaa kuulla, että monilla muilla on täysin samanlaisia ongelmia arjessaan.
 Lääkkeet auttavat roimasti
 Lääkityksestä on ollut Suvannolle apua, mutta päivät ovat vaihtelevia. Suvanto summaa lääkkeiden vaikutuksen niin, että ne auttavat paljon, mutta eivät ole kuitenkaan mitään ihmelääkkeitä.
 – Välillä on sellaisia päiviä, jolloin tuntuu että lääkkeet eivät potki. Mutta keskimäärin elämä sujuu nyt paljon paremmin kuin ennen diagnoosia ja lääkitystä.
 Lääkkeiden lisäksi tieto siitä, että kärsii oireyhtymästä, helpottaa elämää, koska se lisää armollisuutta itseä kohtaan. Adhd aiheuttaa kuitenkaan toisinaan ristiriitaisia tunteita. Asiassa riittää edelleen käsiteltävää, kun diagnoosista on alle vuosi aikaa.
 – Työstän edelleen jonkinlaista hyväksyntää itselleni ja siksi olen asiasta avoimesti puhunut.
 Työpaikoilla ja yliopistoilla hankala varautua, mutta jotain voi tehdä
 Mitä yliopisto tai työpaikat voisivat tehdä toisin, jotta Suvannon kaltaisilla ihmisillä olisi parempi olla? Suvannon mukaan esimerkiksi saavutettavuussuositusten noudattaminen, selkeät ohjeistukset ja työntekijän tai opiskelijan kuuleminen hänen tarpeissaan ovat keinoja, joita jokainen työpaikka ja korkeakoulu voivat tehdä neurokirjon ihmisten elämän helpottamiseksi.
 Suvanto kertoo huomanneensa, että ihmisillä on yllättävän paljon ennakkoluuloja ja tietämättömyyttä neurokirjon häiriöitä kohtaan. Ajoittain hän on kuullut törkeitä, usein oireyhtymää vähätteleviä kommentteja asiasta.
 – Esimerkiksi, että eikö kaikilla ole vähän adhd ja että sinulla on nyt tällainen muotidiagnoosi. On myös sanottu, että ei sinulla voi olla adhd:tä, kun olet päässyt korkeakouluun, Suvanto kertaa.
 Lue myös:
 Eräänä päivänä Jaana Sinersalo nielaisi uuden lääkkeen, ja tunnin kuluttua hän itki onnesta – 19 vuoden "masennus" olikin ADHD
 Toimittajalta: Olen oman elämäni The Sims -hahmo, jolta kaikki jää kesken – Haluatko sukeltaa ADHD-aikuisen päähän?

Katja Suvannolla diagnosoitiin adhd aikuisiällä – perusti vertaistukiryhmän ja levittää tietoisuutta korkeakoululla


Summary: EU:n tulevilla energialinjauksilla on iso merkitys Suomelle, koska sähköntuotannossa on laskettu paljon ydinvoiman varaan. Poliittinen keskustelu kuumenee myös kotimaassa, koska elinkeinoelämä katsoo, ettei hallitus ole ollut aktiivinen EU:n pöydissä.

Kansainväliset organisaatiot ja sopimukset

EU:n tulevilla energialinjauksilla on iso merkitys Suomelle, koska tulevaisuuden sähköntuotannossa on laskettu paljon ydinvoiman varaan.
 EU:ssa käydään parhaillaan kovaa vääntöä siitä, luokitellaanko ydinvoima jatkossa kestäväksi sähköntuotantomuodoksi.  EU:n loppukeväästä julkaisemalle ensimäiselle kestäviä sähköntuotantomuotoja luokittelevalle llistalle ydinvoima ei yltänyt.
 Energiajätti Fortumin johtajan  Simon-Erik Ollusin  mukaan yhtiön olisi hyvä tietää, miten ydinvoimaan suhtaudutaan, ennen kuin päätöksiä esimerkiksi Loviisan ydinvoimalaitoksen jatkosta tehdään.
 EU:n kiistellyt ydinvoimalinjaukset  ovat siis pitkittämässä Fortumin päästöstä jopa miljardiluokan investoinnista Loviisaan.
 – Meille on tärkeää kun harkitsemme jatkoa, että ydinvoimalle on vahva yhteiskunnallinen tarve ja kysyntä, Ollus sanoo.
 EU:n tulevilla energialinjauksilla on iso merkitys Suomen kannalta, koska yksin Fortumin Loviisan laitos on yli 10 prosenttia koko maan sähköntuotannosta. Suomessa on vireillä myös toinen suuri ydinvoimahanke.  Fennovoima on rakentamassa uutta ydinvoimalaa Pyhäjoelle.
 Suomen tulevassa sähköntuotannossa on siis laskettu paljon juuri ydinvoiman varaan.
 Fortum on tällä erää käynnistänyt ympäristövaikutuksen arviointiprosessin kahdelle vaihtoehdolle. Joko Loviisan laitokseen investoidaan ja sen käyttöä jatketaan vuoteen 2050 saakka tai toinen vaihrtoehto on, että laitos poistetaan käytöstä nykyisen käyttöiän päätyttyessä 2027-2030.
 Fortumin johtaja Simon-Erik Ollus pitää meneillään olevaa keskustelua esimerkkinä, minkälaista poliittista peliä pelataan nyt Suomellekin tärkeällä asialla. Retu Liikanen / Yle
 Fortumin johtaja: Loviisan laitoksen jatkosta tehdään kokonaisarvio
 Fortumin johtaja Simon-Erik Ollus sanoo, että Loviisan laitoksen jatkoa pohdittaessa tehdään kokonaisarvio.
 – Pohditaan paitsi taloudellisia ja teknisiä seikkoja, niin myös sitä, että ydinvoimalle on vahva yhteiskunnallinen hyväksyntä.
 Hänen mukaansa EU:n julkaisema kestäviä tuotantomuotoja luokitteleva lista on sinällään hyvä asia, koska sillä yritetään ohjata rahoitusmarkkinoita kestävään toimintaan ja estää viherpesua.
 – Taksonomian tulisi ohjata toimintaa teknologianeutraalisti. Siksi on tärkeää, että myös hiilidioksidipäästötön ydinvoiman tuotanto saisi jatkossa tämän kestävän leiman.
 Fortumin johtaja Simon-Erik Ollus toteaa, että EU:n eri tutkimuslaitoksetkin ovat määritelleet ydinvoiman yhtä kestäväksi kuin muut tuotantomuodot, jotka on määritelty kestäviksi.
 Hän katsoo, että kyse on nyt poliittisista näkemyksistä. Ydinvoimaa vastustavat jäsenmaat ovat painaneet kovalla voimalla ydinvoimalle ei kestävän leimaa.
 Suurista jäsenmaista esimerkiksi Saksa on ollut vahvasti ydinvoimaa vastaan.
 – Tieteellisesti ei ole yhtään argumenttia, että ydinvoima ei olisi kestävä. Nämä ovat täysin poliittisia argumentteja, Ollus toteaa.
 "Poliittista peliä Suomelle tärkeällä asialla"
 Ollus sanoo, että ydinvoimamyönteiset maat eivät ole ehkä ymmärtäneet, miten tärkeä keskustelu ja poliittinen peli Brysselissä on käynnissä. Hänen mielestään ydinvoimamyönteisten maiden tulisi ottaa aktiivisempi rooli.
 Alun perin päätös taksonomiasta eli kestävän toiminnan leimasta piti tehdä jo keväällä, mutta sitten päätöstä lykättiin. Tällä hetkellä huhutaan, että päätöstä lykättäisiin jopa vuoden vaihteen yli.
 Ollus sanoo, että Saksa on merkittävimpiä niistä jäsenmaista, jotka ajavat vahvasti ydinvoimavastaisuutta.
 – Komissio saattaa tässä nyt pelata niin, että lykkää päätöksiä yli Saksan vaalien antaakseen Saksalle vaalirauhan. Tämä on esimerkki siitä, minkälaista poliittista peliä nyt pelataan Suomelle tärkeällä asialla, Ollus sanoo.
 Poliittinen keskustelu kuumenee myös kotimaassa
 Poliittinen keskustelu on kuumenemassa myös kotimaassa, koska elinkeinoelämä ja oppostiio katsovat, ettei maan hallitus ole ollut riittävän aktiivinen EU:n päydissä.
 Oppositiopuolue kokoomus on puolustanut ydinvoimaa niin kutsutussa taksonomiakeskustelussa eli esimerkiksi eri sähköntuotantomuotojen luokittelussa kestäviin ja ei kestäviin.
 Kokoomuksen eduskuntaryhmän puheenjohtaja  Kai Mykkänen  perää järjen käyttöä ydinvoimakeskustelussa.
 – Kannustan pääministeriä tarttumaan puhelimeen ja puolustamaan vahvasti järjenkäyttöä ydinvoimaa koskevassa asiassa. Tämä voisi olla yksi harvoja kilpailuetuja Suomen teollisuudelle, kun siirrytään moninkertaisen määrän sähköä vaativaan aikaan eli vetypohjaiseen raskaaseen teollisuuteen, Mykkänen sanoo.
 Kokoomuksen Mykkänen: vaakalaudalla tuhansia työpaikkoja
 Mykkäsen mukaan vaakalaudalla on tuhansia tai jopa kymmeniä tuhansia työpaikkoja. Hän viittaa Raahen terästehtaaseen, josta maan hallituskin on ollut huolissaan.
 Mykkäsen mukaan taksoniomia eli kestävän tuotannnon määritelmä on keskeinen tekijä siinä, saavutetaanko hiilineutraali Suomi 2030 - luvulla niin, että teollisuuden työpaikat lisääntyvät, eivätkä vähene.
 Mykkäsen mukaan EU:n linjauksilla on vaikutusta myös siihen, että kuluttajien sähkölasku pysyisi vastakin kurissa.
 Hallitusrintamasta syytöksiä hämmästellään. Myös elinkeinoministeri  Mika Lintilä  (kesk.) korostaa, että taksonomialla iso merkitys Suomen teollisuudelle.
 – Teollisuuden energiainvestoinneilla on täysin ratkaiseva merkitys siinä, miten onnistumme ilmastotavoitteissa, Lintilä sanoo.
 Lintilän mukaan taksonomian merkitys tiedostetaan.
 – Jos tällä viikolla nyt on seuraavat puheenjohtajat ja nykyinen puheenjohtaja ja komissaari käyty asian tiimoilta läpi niin ei oikein paljon enempää tällä hetkellä pysty, mutta tietysti vaikuttaminen jatkuu koko ajan ihan samalla tavalla kuin biomassojenkin osalta, Lintilä sanoo.
 Energia-alan edunvalvontajärjestön Energiateollisuuden johtajan  Jukka Leskelän  mukaan ydinvoiman jääminen ulos kestävien energiamuotojen listalta vaikuttaisi sen rahoitukseen, eli rahoituksen kustannukset nousisivat.
 – Tämä lähettäisi myös vahvan poliittisen viestin, että ydinvoimaa ei katsottaisi ilmastoneutraalissa energiatulevaisuudessa hyväksyttäväksi tuotantomuodoksi. Tämä voisi vähentää merkittävästi investointeja Suomeen, Leskelä sanoo.
 Fortumin johtaja Simon-Erik Ollus sanoo Loviisan ydinoimalaitoksen olevan yksi yhtiön kruununjalokivistä, johon on jo nyt investoitu paljon.
 – Olemme todella ylpeitä siitä, mitä Loviisassa teemme. Laitos on käytettävyydeltään ja turvallisuudeltaan maailman huippuluokkaa, Ollus sanoo.
 Lue myös:
 Ydinvoima jäämässä ilman rahoitusalan ekoleimaa EU:ssa – Energiateollisuus: Ilmastonmuutoksen torjunta kallistuu, jos päätös jää voimaan
 YK:n raportti paljastaa ammottavan kuilun: Maailman maat ovat armotta jäljessä ilmastotavoitteista, päästöt saatava jyrkkään laskuun heti
 Ydinvoima tekee paluuta EU:ssa – Komission energiajohtaja Ylelle: Ilmastopäästöjen nollaaminen vaatisi kymmeniä uusia laitoksia

EU:n kiistellyt ydinvoimalinjaukset pitkittävät päätöstä miljardiluokan investoinnista Loviisaan – poliittisen pelin taustalla ehkä Saksan vaalit


Summary: Muistisairaus vaikuttaa ihmisen kommunikointiin ja kykyyn ymmärtää kommunikointia. Muistiasiantuntija neuvoo tekemään mukavia asioita muistisairaan kanssa. Tunnemuisti ei häviä, vaikka tieto muistista katoaisikin.

Muistisairasta tuttua tavatessa tulee monesti tivattua, että toki sinä minut muistat. Ei kannattaisi, sanoo Kanta-Hämeen Muistiluotsin muistiasiantuntija  Marko Mustiala .
 – Jos hänellä on sairauden tunto vielä tallella, niin se on tosi nolo tilanne sairastuneelle, että kyseenalaistamme hänen muistinsa, sanoo Mustiala.
 Muistisairaan kanssa keskustellessa ei Mustialan mukaan liioin kannata korjailla pieleen menneitä faktoja. Asioiden korjailu saattaa luoda turhaa epäluottamusta keskusteluun.
 – Ne asiat, mitä hän puhuu, ovat hänelle totta. Siitä huolimatta, että ne eivät olisi kuulijalle totta, sanoo Mustiala.
 "Tunne ja hyvä olo saattaa kantaa tosi pitkälle"
 Marko Mustiala sanoo, että muistisairaan kanssa toimiminen on monimutkainen paketti. Moni seikka riippuu sitä, missä sairauden vaiheessa muistisairaus on.
 Tänään päättyvällä  Muistiviikolla  Mustiala on kiertänyt ahkerasti kantahämäläsiä kuntia. Luennot muistisairaan kohtaamisesta ovat olleet suosittuja. Aihe koskettaakin yhä useampia, sillä  Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen  mukaan muistisairaita arvioidaan olevan lähes 200 000.
 Luennoillaan Mustiala korostaa erityisesti tunnemuistin tärkeyttä. Tietoperäisiä asioita häviää muististamme, mutta sairaudesta huolimatta tunnemuisti säilyy.
 Mustiala kertoo esimerkin: Muistisairas äiti ei enää muista omaa tytärtään. Omaisesta tuntuu pahalta ja turhauttavalta käydä tapaamassa muistisairasta, joka ei tunnista vierailijaa lainkaan.
 Hän kannustaa kuitenkin mahdollisuuksien rajoissa tekemään muistisairaan omaisen kanssa mukavia asioita. Vaikka käymään kahvilassa syömässä pullaa ja juomassa kahvit. Hoivakotiin palatessa voi olla, että tilanne on jo häipynyt muistisairaan mielestä. Hänellä on kuitenkin tunne jäljellä siitä, että on ollut kivaa.
 – Se tunne ja hyvä olo saattaa kantaa tosi pitkälle, sanoo Mustiala.
 Marko Mustiala kannustaa käymään muistisairaan omaisen kanssa vaikka pullakahvilla. Kati Turtola / Yle
 Muistisairas lukee kehon kieltä
 Muistisairaus vaikuttaa kommunikointiin ja kykyyn ymmärtää toisen kommunikointia ja ympäristöä. Sairastunut kiinnittääkin paljon huomiota ulkoisiin viesteihin.
 – Hymyilemmekö, ovatko suupielet alaspäin, onko keskustelun äänenpaino kiukkuinen vai iloinen? Nämä vaikuttavat siihen, miten hän kohtaa meidät, Marko Mustiala sanoo.
 Muistiasiantuntija tapaa työssään paljon omaishoitajia ja tuntee heidän työnsä raskauden. Mustiala kannustaakin muistisairaiden omaisia olemaan armollisia itselleen. On inhimillistä tuntea ristiriitaisia tunteita, kun rakkaaan ihmisen persoonallisuus muuttuu ankaran sairauden myötä.
 – Muistoissa on identiteettimme ja opitut käyttäytymisimallimme. Kun ne häviävät, jää vain ihmisen kuori.

Muistiasiantuntija kannustaa tekemään muistisairaan läheisen kanssa asioita, jotka tuovat hymyn huulille: "Tunne jää, vaikka tieto häviää"


Summary: Uutta vihreän linjan käytäntöä on aloiteltu lentoasemalla tämän viikonlopun aikana. Ruuhkien välttämiseen tähtäävä malli näkyy Suomeen saapuville matkustajille selkeämmin ensi viikolla.

Helsinki-Vantaan lentoasemalla ollaan ottamassa käyttöön vihreä linja koronatodistusten tarkastuksissa. Uudella käytännöllä on tarkoitus vähentää lentoaseman ruuhkia.
 – Ohjaamme lentokentällä täyden rokotussarjan saaneet sekä taudin kuuden kuukauden sisällä sairastaneet tietylle linjastolle, jolla tarkastuksia tehdään vain pistokoemaisesti, sanoo Vantaan kaupungin tartuntataudeista vastaava ylilääkäri  Kirsi Valtonen .
 Suomessa annettavien rokotteiden kohdalla täysi koronarokotussarja tarkoittaa kahta rokotusannosta.
 Muut Suomeen tulevat matkustajat kulkevat Helsinki-Vantaalla toista linjaa, jolla tarkastuksia toteutetaan edelleen kattavasti.
 Uutta vihreän linjan käytäntöä on aloiteltu lentoasemalla tämän viikonlopun aikana. Matkustajille uusi käytäntö näkyy selkeämmin ensi viikon aikana, kun muun muassa matkustajia oikeille linjastoille ohjaavat opastukset saadaan kuntoon.
 Pistokokeita tehdään vaihtelevasti matkustajamäärien mukaan
 Vihreän linjan tarkoituksena on vähentää ruuhkia, joita Helsinki-Vantaan lentoasemalle matkustajamäärien kasvaessa syntyy. Terveysturvallisuustoimenpiteistä Helsinki-Vantaan lentoasemalla vastaa Vantaan kaupunki.
 – Matkustajamäärät ovat kasvaneet ja kasvavat loppuvuodesta entisestään. Ei ole tarkoituksenmukaista, että sinne muodostuu ruuhkia, jotka jo itsessään aiheuttavat tartuntariskejä. Sen vuoksi on katsottu, että on välttämätöntä siirtyä tämäntyyppiseen toimintaan, Kirsi Valtonen sanoo.
 Rokotettujen matkustajien vihreää linjaa voi jatkossa tulla Suomeen valtaosa Helsinki-Vantaan kautta tulevista matkustajista. Kirsi Valtosen mukaan lähemmäs 90 prosenttia Helsinki-Vantaan kautta tulevista on saanut täyden rokotussarjan ja heillä on todistus rokotuksistaan.
 Pistokokeilla tarkastettavien matkustajien osuus tulee vaihtelemaan muun muassa lentoaseman matkustajatilanteen mukaan.
 – Ruuhka-aikoina, kun matkustajamäärät ovat todella isoja, se varmasti osuu harvemman kohdalle. Kun on rauhallisempaa, pistokokeet voivat olla kohtuullisen kattaviakin. Pyritään menemään ihan ruuhkatilanteen mukaan, Kirsi Valtonen sanoo.
 STM: Pistokoetarkastukset lainsäädännön mukaisia
 Sosiaali- ja terveysministeriön johtaja  Pasi Pohjolan  mukaan lentoasemalla käyttöön otettava vihreän linjan malli on perusteltu menettelytapa matkustajamäärien kasvaessa.
 – Ihan lähtökohtaisesti se on tietysti lainsäädännön mukainen menettelytapa. Lain perusteluissakin käydään läpi mahdollisuutta, että silloin kun resurssit eivät riitä kaikkien todistusten tarkastamiseen, se on tehtävä pistokokein, Pasi Pohjola sanoo.
 Kun todistuksia rokotuksista tai sairastetusta taudista tarkastetaan pistokokein kattavampien tarkastusten sijaan, on Pasi Pohjolan mukaan myös seurattava, ettei mallia käytetä väärin.
 – Tietysti pitää sitten reagoida tilanteeseen.
 Vihreä linja riittänee ruuhkien helpottamiseen lähitulevaisuudessa
 200:lla matkustajalla tehdyssä kartoituksessa joukkoon osui Valtosen mukaan vain yksi matkustaja, jolla ei ollut mitään koronatodistuksia. Muutamalla tämän joukon matkustajista toisesta rokotuksesta oli kulunut vähemmän kuin vaaditut kaksi viikkoa.
 – Käytännössä valtaosa matkustajista ohjautui linjastolle oikein.
 Jos matkustaja tietoisesti hakeutuisi väärälle linjastolle, häntä voidaan ylilääkäri Kirsi Valtosen mukaan sakottaa.
 Valtonen arvioi, että kahdesti rokotettujen ja koronan hiljattain sairastaneiden vihreä linja sekä pistokokein tehtävät tarkastukset ratkaisevat lentoaseman ruuhkia riittävästi tässä vaiheessa.
 – Kun matkustajamäärät kasvavat vielä entisestään, tulevaisuudessa joudutaan varmasti miettimään vielä muitakin ratkaisuja. Toki rokotuskattavuus paranee niin meillä kuin muuallakin, Kirsi Valtonen sanoo.
 Lue myös:
 Helsinki-Vantaan lentokenttää uhkaa täydellinen kaaos, sanoo kaupunginjohtaja – "Kaikkia ei voida tarkastaa, rajoille saatava eurooppalainen malli"

Helsinki-Vantaan lentoasemalle vihreä linja kahdesti rokotetuille matkustajille – koronatodistuksia tarkastetaan linjalla vain pistokokein


Summary: Vaikka Suomi on Euroopan vaarallisimpia maita naisille, perheväkivalta tunnistetaan edelleen huonosti. Tanja eli väkivaltaisessa suhteessa vuosia, ennen kuin tilanteeseen puututtiin.

Tanja  juoksi. Hän juoksi naapurin ovelle niin nopeasti kuin jaloistaan pääsi ja ryhtyi hakkaamaan sitä.
 Mies oli mennyt ulos käymään tupakalla, ja Tanja oli nähnyt tilaisuutensa koittaneen. Jos hän onnistuisi pakenemaan takaovesta, tuntien piina kotiin vangittuna ja väkivallan kohteena voisi tulla päätökseen.
 Kun mies huomasi Tanjan kadonneen asunnosta, hän otti auton alleen ja häipyi paikalta.
 Naapuri soitti paikalle apua. Ensihoito saapui paikkaamaan Tanjan haavoja, poliisi valokuvasi jälkiä asunnossa.
 – Sanoin, että minua pelottaa jäädä asuntoon. Lapsetkin olivat tulossa iltapäivällä kotiin. Mitä jos mies tulee takaisin? Mitä minä sitten teen? Tanja muistelee.
 Takana oli jo pitkä yö väkivaltaa. Se ei ollut uutta, mutta tällä kertaa väkivalta oli äitynyt pahemmaksi kuin aiemmin. Tanja kertoi kotiväkivallasta poliisille.
 – He kysyivät, saisinko kaverin seuraavaksi yöksi sohvalle nukkumaan – että rauhoittaisiko se minua.
 Kun poliisit hälytettiin Tanjan kotiin, hän koki, että hänet jätettiin tilanteessa vaille riittävää tukea.  Ronnie Holmberg / Yle
 Pelko jäädä
 Nyt, noin neljätoista vuotta myöhemmin, poliisien vastaus kuulostaa Tanjasta käsittämättömältä. Mutta silloin, 27-vuotiaana kolmen lapsen äitinä, joka oli elänyt väkivaltaisessa suhteessa lähes kymmenen vuotta, hän ei tiennyt muusta.
 Tanja ja hänen entinen puolisonsa eivät esiinny tässä jutussa omilla nimillään asian arkaluonteisuuden vuoksi.
 Ensihoito poistui paikalta, sitten poliisit. Sitten myös Tanja, sillä kotiin hän ei uskaltanut jäädä. Hän käveli ystävänsä luokse, missä nukkui lyhyet päiväunet.
 Sitten hän palasi kotiin.
 – En pysty millään järjellä selittämään, miksi menin takaisin, vaikka henki melkein lähti, Tanja sanoo nyt.
 Mutta hän jäi kotiinsa – vielä vuodeksi.
 Lue myös:   Sadat naiset eivät pääse läpi ruuhkautuneeseen apupuhelimeen – jos rahaa olisi, Naisten Linja avaisi toisen puhelinlinjan väkivallan uhreille
 Ensimmäiset tönäisyt
 Viime vuonna julkaistu  tutkimus kertoo , että vaikka Suomi on Euroopan vaarallisimpia maita naisille, perheväkivalta tunnistetaan edelleen huonosti. Samanlaisiin kokemuksiin on törmännyt myös Ensi- ja turvakotien liiton väkivaltatyön asiantuntija  Riina Karjalainen .
 – Esimerkiksi terveydenhuollossa väkivalta ei aina tule esille tai sitä ei ajatella mahdollisena taustavaikuttajana. Kun henkilö menee lääkäriin, tulisi mahdollisia väkivallan kokemuksia tunnistaa nykyistä herkemmin ja kysyä asiasta myös suoraan, Karjalainen sanoo.
 Hankalasti tunnistettavia väkivallan muotoja ovat taloudellinen tai seksuaalinen väkivalta. Etenkin seksuaalinen väkivalta on hyvin haavoittavaa, ja sitä voi olla vaikea tuoda esille.
 – Mitä pidempään lähisuhdeväkivalta jatkuu, sitä enemmän se voi ikään kuin normalisoitua parisuhteessa ja väkivallan kokijan voi olla vaikeaa itsekin erottaa, mikä on väkivaltaa ja mikä ei kuulu turvalliseen parisuhteeseen, Karjalainen huomauttaa.
 Tanjan tapauksessa tapahtumaketju oli käynnistynyt jo vuosia aikaisemmin, vuonna 1998.
 Tanja oli silloin 18-vuotias, kun hän tapasi kaksi vuotta vanhemman  Villen .
 – Hän oli hyvin karismaattinen. Aloimme seurustella, ja muutin nopeasti hänen kanssaan yhteen. Pian aloin odottaa ensimmäistä lastamme, Tanja kertoo.
 Pian sen jälkeen alkoi myös väkivalta. Ensin se oli fyysistä, tönimistä.
 – Mieheni tönäisi minut raskausaikana seinän kulmaan, ja selkäni oli sen jälkeen mustelmilla. Hän lähti baariin kavereiden kanssa eikä tullut yöksi kotiin.
 Seuraavana päivänä Ville tuli kotiin ja pahoitteli tapahtunutta vuolaasti. Todellisuudessa väkivalta oli vasta alkua.
 – Vuosi vuodelta se meni entistä raaemmaksi. Se oli henkistä, fyysistä ja taloudellista.
 Väkivaltainen mies eristi Tanjan kotiin, ja ainoat ystävät löytyivät pihapiiristä, jossa heidän lapsensa leikkivät yhdessä hiekkalaatikolla.
 – Mutta jos ystävistä tuli mieheni mielestä uhka, yhteydenpitoa ei enää sallittu.
 Pettymys poliisiin
 Kun poliisit hälytettiin Tanjan kotiin, hän koki jääneensä tilanteessa vaille riittävää tukea. Poliisi ei hänen mukaansa esimerkiksi kertonut turvakotiin hakeutumisen mahdollisuudesta.
 Ensi- ja turvakotien liiton väkivaltatyön asiantuntija Riina Karjalaisen mukaan muutkin väkivallan uhrit ovat kertoneet tilanteista, joissa virkavalta ei ole suhtautunut väkivaltaan heidän mielestään riittävällä vakavuudella.
 – Asiakkailla on ollut kokemuksia, joissa poliisi on hälytetty kotiin väkivaltatilanteeseen, mutta tilanne on jo rauhoittunut poliisin saavuttua paikalle. Kokemus on voinut olla, että poliisi kuittaa tapahtuneen parisuhdekärhämänä, eikä tilanteen todellinen vakavuus tule ilmi.
 Karjalainen huomauttaa, että usein tällaisissa tapauksissa väkivaltaa on voinut olla jo useampaan otteeseen tai se on erityisen raakaa tai pelottavaa.  THL:n mukaan  vuosien 2009–2019 aikana lähisuhdeväkivallan uhreiksi joutuneista henkilöstä noin 14 prosenttia oli poliisin tietojen mukaan joutunut uhriksi vähintään kahtena eri vuonna.
 – Vaikka tapaus ei sillä hetkellä täyttäisikään rikoksen määritelmää, niin pystyisikö poliisi tilanteessa kuitenkin selvittämään, onko kotiin jääminen turvallista ja tarpeen mukaan ohjaamaan henkilön esimerkiksi turvakotiin tai muihin auttamispalveluihin?
 Suomessa on tällä hetkellä 29 turvakotia, joista 20 on Ensi- ja turvakotien liiton jäsenyhdistysten ylläpitämiä turvakoteja. Koronan myötä turvakotien asiakasmäärät laskivat hieman, mutta väkivaltatyön avopalveluissa ja chat-palveluissa on näkynyt merkittävää asiakasmäärien kasvua, Riina Karjalainen kertoo.
 Viime vuonna yhteensä 590 asiakasta jouduttiin kuitenkin ohjaamaan Ensi- ja turvakotien liiton turvakodeista muualle siksi, että turvakoti oli täynnä. Ensisijaisesti korvaavaa paikkaa yritetään saada toisesta turvakodista, mutta jos tämä ei onnistu, yhteistyötä tehdään paikallisten sosiaaliviranomaisten kanssa.
 – Ilman apua ei tarvitse jäädä, Karjalainen sanoo.
 Kaksi vaihtoehtoa
 Tanjan ja Villen lapset eivät tienneet, kuinka isä kohteli äitiä. Eivät tienneet muutkaan, Tanja kertoo.
 – Minusta tuli todella hyvä pitämään kulisseja yllä.
 Toisaalta jatkuva väkivalta, syyllistäminen ja haukkuminen veivät häneltä voimat.
 – Kun koko ajan jallitetaan, niin siihen alkaa itsekin uskomaan.
 Noin vuosi sen jälkeen, kun ensihoito ja poliisit olivat käyneet Tanjan luona, kotona sattui jälleen Tanjan sanoin "isompi episodi".
 – Siitä seuraavana aamuna töissä esihenkilöni huomasi minusta, ettei kaikki ole hyvin. Hän sai minut puhumaan ja kerroin hänelle, mitä oli tapahtunut ja kauanko sitä oli jatkunut.
 Oli vuosi 2008. Väkivaltaa oli kestänyt kymmenen vuotta.
 Esihenkilö sanoi, ettei Tanja voinut jäädä enää kotiin. Töistä Tanja soitti paikalliseen perheväkivaltayksikköön ja kertoi tilanteestaan.
 – Poliisi sanoi, että minulla on kaksi vaihtoehtoa: joko minä ja lapset päädymme iltapäivälehtien lööppeihin, tai lähdemme turvakotiin. En silloin edes tiennyt, mikä turvakoti on.
 Turvakotipaikkaa ryhdyttiin järjestämään, mutta paikka järjestyisi vasta viikon päähän. Niinpä Tanja palasi kotiin ja esitti, ettei mitään erityistä ollut tapahtunut.
 Joka päivä Tanja sai kuitenkin töihin puhelun viranomaisilta, jotka halusivat varmistaa hänen olevan kunnossa.
 Tilanne kotona kuitenkin eskaloitui jälleen.
 Kun mies lähti kavereidensa kanssa ulos lauantai-iltana, Tanja soitti pihapiirissä asuvalle ystävälleen ja pyysi, että ystävä tulisi auttamaan kantamaan lapset autoon.
 – Jos en olisi silloin lähtenyt, en välttämättä olisi tässä nyt.
 Lähisuhdevalta jättää uhriin syvän jäljen. Tanjalle metsä on tärkeä turvapaikka. Ronnie Holmberg / Yle
 Pako turvakotiin
 Yön Tanja vietti piiloutuneena ystävänsä luo. Jo yöllä hän soitti turvakotiin ja pyysi päästä sinne heti aamulla.
 Tila saatiin järjestymään, ja aamulla Tanja ja lapset lähtivät kohti turvakotia.
 – Matkan ajan vilkuilin koko ajan peruutuspeilistä, että mitä jos mies on löytänyt meidät. Mitä jos hän suistaa meidät tieltä ja repii meidät autosta omaan autoonsa? Mitä jos hän pakottaa minut pelkääjän paikalle ja joudun takaisin kotiin?
 Kun turvakodin ovi sulkeutui hänen takanaan, helpotuksen aalto pyyhkäisi Tanjan yli.
 – Silloin tiesin, että olen turvassa.
 Turvakotiin muuttamisen jälkeen Tanjan piti vielä hakea tavaroita perheen kodista. Mukana oli poliisipartio, joka varmisti, että Ville pysyi hänestä kaukana.
 – Poliisit olivat äärimmäisen ymmärtäväisiä. Heissä oli sitä ammattitaitoa, jota kaipasin aiemmin kun kerroin poliiseille, kuinka paljon minua pelottaa.
 Useita avuntarvitsijoita
 Aiemmin syyskuussa  Yle uutisoi  väkivaltaa kokeville tytöille ja naisille tarkoitettu Naisten Linjan puhelinpalvelun ruuhkautumisesta.
 Vain kolmasosaan soitoista voidaan vastata, mikä tarkoittaa sitä, että satoja puheluita jää ilman vastausta joka kuukausi. Palvelun luottamuksellisuuden ja rahan puutteen vuoksi avoimia puhelinlinjoja on vain yksi.
 Tanja huomasi Naisten Linjan julkaisseen aiheesta sosiaaliseen mediaan. Ajatus siitä, että kaikki apua tarvitsevat naiset eivät sitä saa, sai hänet surulliseksi.
 – Tällainen puhelinpalvelu on äärimmäisen tärkeä. Se voi olla jollekin viimeinen oljenkorsi tai askel siihen, että uskaltaa hakea apua. Mutta kuinka paljon ihminen lannistuu, jos yhteydenottoon ei saa vastausta? pohtii Tanja.
 Naisten Linjan puhelin on täysin anonyymi, eikä soitosta jää jälkeä soittajan puhelimeen tai puhelinlaskuun.
 – Entinen mieheni kävi puhelinlaskuni läpi, ettei siellä ollut numeroita, joita hän ei tunnistaisi. Jos eläisin yhä siinä tilanteessa, voisin soittaa Naisten Linjalle rauhallisin mielin.
 Uudenlainen arki
 Tanja on nyt 42-vuotias. Hän korostaa, että hänen kokemuksensa väkivallasta on vain hänen puolensa tarinasta.
 – Toinen puoli on varmasti toisenlainen, hän toteaa.
 Tanja kertoo voivansa tällä hetkellä hyvin. Hän on naimisissa uuden miehen kanssa.
 – Hän on saanut kärsiä paljon siitä, millainen suhde minulla oli aiemmin. Olen testaillut, toimiiko hän samalla tavalla kuin entinen mieheni, mutta hän on äärimmäisen pitkäpinnainen ja hänellä on todella suuri sydän, Tanja kertoo.
 Tanja voi nyt hyvin. Uudesta miehestään hän on saanut kumppanin, jonka seurassa hän tuntee olonsa turvalliseksi. Ronnie Holmberg / Yle
 Tanjan ja Villen nyt jo täysi-ikäiset lapset eivät ole yhteydessä isäänsä. Tanja kertoo, että on puhunut väkivallasta avoimesti myös uuden miehensä sekä lastensa kanssa lasten kasvettua vanhemmiksi.
 – Uusi mieheni kohtelee lapsiani kuin omiaan. He ovat saaneet hänestä isän ja minä tasavertaisen ja rakastavan puolison, jonka kanssa saan elää turvassa.
 Tanja sanoo, että nuorempana häneltä puuttui uskoa itseensä.
 – En uskonut, että selviäisin omillani ja että jalkani kantaisivat. Jos voisin mennä ajassa taaksepäin, ottaisin nuoren itseni kainaloon ja sanoisin, että sinä tulet pärjäämään.
 Naisten Linjan tuki- ja neuvontapuhelin palvelee numerossa 0800 02400 maanantaista perjantaihin kello 16–20. Apua ja tukea voi hakea myös esimerkiksi  Ensi- ja turvakotien liiton Nettiturvakodista ,  Nollalinjalta  sekä  paikallisesta turvakodista .
 Juttua muokattu 26.9. klo 20.31: Korjattu kuvatekstiä, jossa luki, että Tanjaa saattaa yhä pelottaa yksin metsässä. Tanjalle metsä on tärkeä turvapaikka.
 Lue seuraavaksi:
 Naisiin kohdistuvaan väkivaltaan halutaan puuttua lujemmin – Oikeusministeriö: "Merkittävä ongelma Suomessa"
 Lähisuhdeväkivallan maa – miksi suomalainen satuttaa läheistään?
 Parisuhdeväkivaltaa kokenut nainen: “Jos lapsi joutuu näkemään, kun oma isä yrittää tappaa äidin, niin eihän sellaista koskaan voi unohtaa”

"Jos en olisi silloin lähtenyt, en välttämättä olisi tässä" – Tanja eli 10 vuotta väkivaltaisessa suhteessa, eikä poliisikaan osannut tarjota apua


Summary: Paljastuskirja Tamminiemen pesänjakajat syntyi toimittaja Aarno Laitisen ideasta ja muutti poliittista journalismia. Päättäjät eivät enää saaneet olla rauhassa. Aarno Laitinen kuoli eilen 78-vuotiaana. Kolme henkilöä arvioi kirjan merkitystä.

Helsingin Sanomien entinen päätoimittaja  Janne Virkkunen  työskenteli  Aarno Laitisen  kanssa Helsingin Sanomien politiikan toimittajana 1980-luvulla. Laitinen oli toimituksen esimies.
 Porukassa syntyi Tamminiemen pesänjakajat -paljastuskirja, joka kertoi politiikan vaiettuja salaisuuksia 1980-luvun Suomesta.
 Kirja oli Laitisen idea. Virkkusen mukaan heistä kukaan muu ei olisi kyennyt kirjaa ideoimaan.
 Laitinen otti kirjan Virkkusen kanssa puheeksi, kun he olivat autossa matkalla pelaamasta tennistä. Virkkunen piti ajatuksesta, ja mukaan lähti myös muu Helsingin Sanomien politiikan toimitus yhtä toimittajaa lukuun ottamatta.
 Sitten jaettiin työt ja alkoi aineiston keruu. Kirjan materiaalia koottiin arkistokaappiin toimituksen huoneen nurkkaan.
 – Tehtiin tärkeä sopimus, että koskaan ei kerrota, kuka on kirjoittanut mitäkin ja se on pitänyt.
 Presidentti  Urho Kekkonen  oli jäänyt sairauslomalle ja kulisseissa käytiin salaista presidenttipeliä. Kirja käy suorasukaiseen tyyliin läpi Kekkosen mahdollisia seuraajia.
 Mikko Kelloniemi
 Kollegat olivat vahingoniloisia
 Kohukirjasta tuli myyntimenestys, jota ostettiin 160 000 kappaletta. Poliitikot ja toimittajat eivät kirjaa juuri kehuneet.
 – Eihän siitä kirjasta pidetty, siitä kirjoitettiin hyvin vähätellen ja halveksienkin. Arvostus alkoi kasvaa myöhemmin.
 Tekijät olivat työstään ylpeitä, vaikka vähättelivät tarkoituksella muiden mukana, että eihän kirjassa ole mitään uutta vaan kerrotaan vanhoja juoruja.
 Tekijöiden nimet toi lopulta julki WSOY:n silloinen pääjohtaja  Hannu Tarmio . Joukko oli Tarmion tiedossa, koska kirjaa oli aluksi tarjottu WSOY:n julkaistavaksi.
 Kun tekijät paljastuivat, myös oman talon kollegojen joukossa oli paljon vahingoniloa.
 – Tuli semmonen asenne, että jäittepäs kiinni. Tämmönen toimitushan ei ole suuri solidaarisuusverkko, päin vastoin. Ihmiset olivat aika vahingoniloisia.
 Paljastumisen jälkeen Laitinen irtisanottiin Helsingin Sanomista, muut kirjoittajat saivat varoituksen.
 Virkkusen mukaan Laitisesta huomasi, että hän otti potkut raskaasti.
 – Habitus ei koskaan kertonut mitä hän pohdiskeli mutta tällä kohdalla näin, että oli kova paikka
 Irtisanominen todettiin myöhemmin laittomaksi ja Laitinen sai korvauksia.
 Poliitikkojen ja toimittajien väliin syntyi jännite
 Kirjalla oli merkittävä vaikutus siihen miten toimittajien ja päättäjien väliset suhteet alkoivat rakentua.
 – Toimittajien ja poliitikkojen väliin syntyi normaaliin demokratiaan kuuluva jännite, mikä oli tärkeä asia.
 Virkkunen arvelee, että poliittinen journalisimi olisi muuttunut joka tapauksessa, mutta Tamminiemen pesänjakajat nopeutti muutosta.
 Politiikkaa ja päättäjiä alettiin käsitellä kriittisemmin. Esimerkiksi Neuvostoliiton vaikutusvaltaa Suomessa ja ihmisten alkoholinkäyttöä ryhdyttiin arvostelemaan.
 Virkkusen mukaan Tamminiemen pesänjakajat -kirja oli Laitiselle uran selkeä huippu, josta hän oli hyvin ylpeä.
 – Aarno osasi nauraa asioille, joille muut eivät osaa nauraa. Hän katseli maailmaa vähän eri nurkasta kuin suuri enemmistö, siitä seurasi hänen journalistinen kykynsä.
 Virkkusen mukaan Laitista kannatti kuunnella, sillä sanottava oli kiinnostavaa. Mikään ilopilleri hän ei ollut.
 – Toisin kuin ihmiset ajattelivat, niin eihän Aarno järisyttävän hauska ihminen ollut, niin että hän olisi ollut siinä mielessä seurueen keskipiste.
 Virkkunen muistaa, että Laitinen oli kiva pomo, joka ei halunnut johtaa komentamalla vaan tuki jokaista vuorollaan.
 Hyviin herroihin pääsystä kilpailtiin
 Entinen poliitikko ja kirjailija  Lasse Lehtinen  tutustui Laitiseen 1970-luvun alussa päästyään kansanedustajaksi. Laitinen työskenteli jo Helsingin Sanomien politiikan toimituksessa.
 Lehtinen muistaa, että toimittajat seurustelivat paljon poliitikkojen ja yrityselämän kanssa ja saivat tietoja, mutta vaikenemisen kulttuurissa kaikesta nähdystä ja kuullusta ei kirjoitettu.
 – Se meni ihan toimituksen omistajiin asti, että oltiin sordiino päällä. Näin jälkikäteen ajatellen olisi pitänyt kertoa ainakin isoista asioista kuten presidentin sairastumisesta ja Ahti Karjalaisen alkoholismista.
 Tamminemen pesänjakajien jälkeen poliitikoista uutisoiminen muuttui nopeasti, eivätkä poliitikot saaneet olla enää rauhassa. Lehtiselläkään ei ollut kirjoittajista vihiä.
 – Muistan kun olin kirjoittajaporukan kanssa samassa tilaisuudessa ja sanoin, että täytyy olla sellainen porukka, jolla on pääsy kuva-arkistoihin, koska muutamassa luvussa kerrotaan niin tarkkaan joku interiööri, että siinä on ollut pakko katsoa valokuvia.
 Kuulijat johdattivat puheen muihin aiheisiin.
 – En edes silloin arvannut, että pesänjakajat seisovat ympärilläni.
 Toimitukset alkoivat kilpailla keskenään, niin että Lehtisen mukaan paljastuksissa on menty jo liiankin pitkälle. Pienistä asioista tehdään suuria otsikoita.
 Lehtinen käsikirjoitti Laitisen kanssa suosittua Hyvät herrat -satiirisarjaa MTV3:lle 1990-luvulla. Sarjassa kauppaneuvos Paukun saunotettavana vieraili poliitikkoja ja muita julkisuuden henkilöitä. Vieraita ei ollut vaikea löytää.
 – Tilanne oli sama kuin Karin pilapiirroksilla. Jos et esiintynyt siinä, et ollut vakavasti otettava politiikan toimija. Sinne oli pyrkyä.
 Lehtinen viittaa Helsingin Sanomien  Kari Suomalaisen  pilapiirroksiin.
 Kauppaneuvos viljeli naisia ja vähemmistöjä väheksyviä kommentteja, joten samaan sävyyn sarjaa ei enää tehtäisi. Lehtisen mukaan sellaisiin henkilökohtaisuuksiin ei menty, joihin sosiaalisessa mediassa nykyään törmää.
 Laitisen uran kolmas vaihe olivat Iltalehden kolumnit, joiden sanottiin nostaneen lehden myyntiä aina ilmestyessään lauantaisin. Laitinen piikitteli estottomasti muun muassa feministejä.
 Lehtisen mukaan Laitisen valtava yleissivistys teki vaikutuksen. Hän halusi usein pitää päänsä ja hakeutui herkästi konflikteihin.
 – Jos hän ei arvostanut esimiehiään tai kollegoitaan, se näkyi ja kuului.
 Ohjaaja Arthur Franck haastatteli Aarno Laitista Tamminiemen pesänjakajista tehtyyn dokumenttiin. Hän ymmärtää, että Laitinen saattoi jakaa mielipiteitä. Antti Haanpää / Yle
 Laitista pidettiin myös sovinistina
 Ohjaaja  Arthur Franck  haastatteli Laitista ensi viikolla tulevaan Tamminiemen pesänjakajista kertovaan dokumenttiin.
 Hänen mukaansa Laitiselta itseltään ei käynyt selville, että kirja olisi ollut uran huippukohta.
 – Hän ei hehkuttanut, kuinka tärkeä kirja olisi ollut yhteiskunnalle tai hänelle. Hän ei ollut tyyppi, joka korostaisi, että tajuatko, kuinka iso asia tämä oli minulle vaan päin vastoin.
 Vuonna 1980 syntynyt ohjaaja ihmettelee, miksi Tamminiemen pesänjakajien vaikutusta poliittiseen journalismiin ei ole tutkittu. Dokumenttielokuvassa asiasta todistavat muutoksen nähneet aikalaiset.
 Nykyään päättäjät käyttäytyvät siistimmin ja ovat varovaisempia, Franck arvioi. Viestintää hoitavat puolueiden ja viestintätoimistojen koneistot. Ongelma on ennemminkin se, että kukaan ei sano mitään.
 Laitisesta tulivat Franckin mukaan esiin mainio huumorintaju ja ironia, joka leimasi kolumnejakin. Iltalehden kolumnit myös jakoivat mielipiteitä.
 – Jotkut pitivät häntä sovinistisena. Hän tykkäsi kirjoituksissa piikitellä muun muassa feministejä ja vegetaristeja. Joku voisi laittaa hänet, niin kuin nykyään puhutaan, setämies-kategoriaan.
 Laitinen halusi provoisoida ja välttää mukavaa perussanomaa.
 – Hän oli journalismin jättiläinen tässä maassa ja sellaisena hänet ennen kaikkea tullaan muistamaan, Franck sanoo.
 Katso myös:
 "Sellainen kirja pitäisi polttaa" – Paljastuskirja sekoitti Suomen politiikan 40 vuotta sitten, eikä päättäjien asema enää palautunut entiselleen
 Pesänlikaajat – erään kirjakohun anatomia -dokumentti on katsottavissa Yle Areenassa 27.9. lähtien. Ohjelma esitetään TV1-kanavalla 30.9.

Tamminiemen pesänjakajien isä Aarno Laitinen oli journalismin jättiläinen, jolle feministit ja kasvissyöjät olivat punainen vaate


Summary: Saksan liittokansleriksi nousee ehdokas, joka saa taakseen tarvittavan enemmistön liittopäivillä. Näin täpärällä tuloksella hallitusneuvotteluista voi tulla pitkät ja vaikeat, arvioi Ylen Eurooppa-kirjeenvaihtaja Suvi Turtiainen.

Saksan kristillisdemokraattinen unioni (CDU)

Saksan sosiaalidemokraattinen puolue (SPD)

Saksan vaali-ilta on vaihtumassa pitkäksi yöksi. Ennusteiden mukaan tuloksesta on tulossa äärimmäisen tasainen eli selvää voittajaa ei vielä illalla voitu julistaa.
 Ykköspaikasta kisaavat rinta rinnan sosiaalidemokraattinen SPD ja kristillisdemokraattinen CDU. Molempien ennustetaan saavan noin neljännes äänistä.
 Nykyinen valtaunioni CDU/CSU on saamassa historiansa huonoimman tuloksen ja menettämässä suuren määrän äänestäjiä. Silti se taistelee täpärästi suurimman puolueen asemasta.
 SPD on saamassa noin viisi prosenttiyksikköä lisää verrattuna vuoteen 2017. Saman verran lisää on tulossa myös vihreille.
 SPD:n kansleriehdokas  Olaf Scholz  sanoi illan puheessaan SPD:n vaalivalvojaisissa, että demareiden tulos on ennusteen perusteella menestys ja kertoo siitä, että Saksa haluaa muutosta. Scholz sanoi myös, että raksi SPD:n kohdalle kertoi siitä, että äänestäjät halusivat hänet Saksan seuraavaksi liittokansleriksi.
 Puhe kertoo Saksan vaalien paradoksista.  Tulosennusteen voi tulkita muutoshaluksi, kun katsoo puolueiden voimasuhteita.
 Sen voi myös tulkita haluksi jatkaa  Angela Merkelin  linjalla, kun katsotaan kärkipuolueiden kansleriehdokkaita.
 Scholz on kansan silmissä suurempi kuin hänen puolueensa. Jo puolikuolleeksi julistettu SPD tavoittelee suurimman puolueen asemaa lähinnä siksi, että sen kansleriehdokas Scholz nousi kansan suosikiksi.
 Ja tässä piilee se paradoksi. Scholzin mielestä tulos kertoo muutoshalusta, mutta Scholzin suosio perustui nimenomaan sille, että hän profiloitui Merkelin linjan jatkajaksi.
 Scholz on nykyhallituksen valtiovarainministeri ja varakansleri, ja edustaa siksi jatkuvuutta.
 CDU:n  Armin Laschet  oli koko kampanjan ajan heikko ehdokas, ja puolue on menettämässä kahdeksan prosenttiyksikköä kannatuksestaan.
 Saksan vaaleista on puhuttu ennen kaikkea muutosvaaleina.  Mutta tällä tuloksella näyttää, että kyseessä oli ennen kaikkea kanslerivaali.
 Moni saksalainen hyppäsi demareiden taakse Scholzin takia. Ja moni saksalainen jätti CDU:n Laschetin takia.
 Kansleriksi nousee vasta se ehdokas, joka saa taakseen tarvittavan enemmistön liittopäivillä. Näin täpärällä tuloksella hallitusneuvotteluista voi tulla pitkät ja vaikeat.
 Lisää aiheesta:
 Päivittyvä vaaliseuranta
 Saksa valitsee tänään Merkelin seuraajan – Ota Saksan vaalit haltuun nopeasti näillä neljällä pointilla  26.9.2021
 Maailman mahtavimman naisen tekstiviestit muuttivat todennäköisesti historiaa – tämä juttu paljastaa, miten Angela Merkel hoiti asioita kulisseissa  25.9.2021

Kirjeenvaihtajalta: Saksa joutuu vielä odottamaan tietoa liittokanslerista – muutosvaalista tuli ennen kaikkea kanslerivaali