Summary: Totuus- ja sovintokomissioiden konkreettisista tuloksista ollaan maailmalla montaa mieltä. Miltä saamelaisten kohtelua selvittävä Suomen komissio näyttää kansainvälisessä valossa?

Tällä viikolla Suomeen perustettiin  totuus- ja sovintokomissio , joka alkaa selvittää saamelaisten historiallista ja nykyistä syrjintää sekä oikeusloukkauksia. Suomelle ja saamelaisille hanke on historiallinen, ja odotukset ovat korkealla.
 Muualla maailmassa menneisyyden vääryyksiä sovittelemaan pyrkiviä totuuskomissioita on ollut kymmeniä, ja saavutukset ovat olleet vaihtelevia.
 1. Mihin totuus- ja sovintokomissiolla pyritään?
 Tarkoitus on ennen muuta saada aikaan muutos, ja luoda uudenlainen vuoropuhelu eri kansojen ja kansanryhmien välillä. Näin totuus- ja sovintokomissioiden merkitystä kuvailee alkuperäiskansatutkimuksen apulaisprofessori  Pirjo Kristiina Virtanen  Helsingin yliopistosta.
 – Suomessa tämän koskee sekä saamelaisia että suomalaisia, hän painottaa.
 Yleisesti totuuskomissioiden ytimessä on ajatus, että menneisyyden vääryyksien tai rikosten osapuolet kokoontuvat yhdessä käymään läpi sitä, mitä on tapahtunut ja miten siitä voisi toipua.
 Useimmiten komissiot ovat tutkineet valtion historiallista roolia jonkin kansanryhmän syrjimisessä tai alistamisessa.
 Kanadan Calgaryssa kaupungintalon edusta täyttyi pehmoleluista kansallisena totuuden ja sovinnonteon päivänä 30.9., kun ihmiset muistelivat sisäoppilaitoksissa kuolleita alkuperäiskansojen lapsia. Rosanne Tackaberry / AOP
 – Yleensä näissä prosesseissa maailmalla on voitu sopia myös jonkinlaisista korvauksista, Virtanen sanoo.
 Suomessa nyt perustetun komission tehtäväksi ei annettu korvauksista sopimista, sanoo valmistelutyössä vuosia mukana ollut  Johanna Suurpää  oikeusministeriön demokratia- ja julkisoikeusosastolta.
 – Komissio toimii itsenäisesti, emmekä tiedä vielä minkälaisiin suosituksiin se päätyy, hän sanoo.
 Totuus- ja sovintokomissioden käsittelemät menneisyyden vääryydet ovat myös monimutkaisia yhteiskunnallisia kysymyksiä. Tämän vuoksi on toivottavaa, että ne herättävät laajempaa keskustelua yhteiskunnassa.
 2. Mistä maista Suomi on ottanut totuuskomissiolleen mallia?
 Tunnetuin esimerkki totuuskomissiosta löytyy Etelä-Afrikasta, jossa menetelmää käytettiin apartheid-järjestelmän eli rotuerottelupolitiikan purkamisessa 1990-luvulta eteenpäin.
 Viime aikoina esiin on noussut myös Kanada, jossa on selvitetty alkuperäisväestön asemaa, etenkin lasten julmaa kohtelua koulukodeissa.
 Alkuperäiskansaan kuuluva mies osallistui totuuden ja sovinnonteon päivän viettoon Kanadassa. Mert Alper Dervis / AOP
 Kanada on ollut esimerkki usealle alkuperäiskansojen kohtelua selvittäneelle maalle. Kanadasta  on otettu mallia  myös Suomessa ja Norjassa, kun ne ovat perustaneet omat totuus- ja sovintokomissionsa.
 – Totuus- ja sovintoprosessit ovat monessa maassa olleet kansallisesti todella merkittäviä hankkeita. Uskon, että kun tämä lähtee Suomessakin liikkeelle, tulemme käymään läpi hyvin olennaisia asioita Suomen ja saamelaisten yhteisestä historiasta, Suurpää sanoo.
 3. Mitä konkreettista muualla on tällaisella työllä saatu aikaan?
 Monessa maassa on jouduttu kysymään, onko totuus- ja sovintoprosesseilla saavutettu toivottuja tuloksia.
 Kanadassa alkuperäiskansojen tilannetta tutkinut komissio julkaisi  loppuraporttinsa  jo vuonna 2015.
 Tänä vuonna lukuisat uudet  merkitsemättömät hautalöydöt  ovat kuitenkin repineet haavat jälleen auki. Löydöt ovat karmealla tavalla konkretisoineet komission arvion, jonka mukaan tuhansia alkuperäiskansoihin kuuluneita lapsia kuoli koulukodeissa 1800- ja 1900-luvuilla.
 – Tietysti näihin prosesseihin kohdistuu paljon odotuksia, eikä työ ole helppoa. Esimerkiksi Kanadan komissio teki runsaasti toimenpidesuosituksia. Jonkin ajan kuluttua esitettiin kuitenkin kritiikkiä siitä, että niitä ei ollut riittävästi toteutettu, Johanna Suurpää sanoo.
 Kanadan Vancouverissa vietettiin kuukausi sitten kansallista totuuden ja sovinnonteon päivää. Oranssit nauhat symboloivat merkitsemättömiin hautoihin haudattuja alkuperäiskansojen lapsia. Mert Alper Dervis / AOP
 Etelä-Afrikassa mustien ja valkoisten välinen epätasa-arvo ei ole hävinnyt totuuskomission työn seurauksena. Yleinen  kritiikin aihe  onkin se, että komissio jätti vähemmälle huomiolle yhteiskunnan rasistiset valtarakenteet, jotka toimivat koko apartheid-järjestelmän pohjana ja oikeutuksena.
 Pirjo Kristiina Virtanen sanoo, että esimerkiksi Etelä-Afrikan kohdalla voimme kysyä, onko tehty niitä isoja yhteiskunnallisia muutoksia, joita olisi pitänyt tehdä.
 – Syvällisten muutosten aikaansaaminen on vaikeaa. Muutoksen on käytävä läpi koko yhteiskunnan: niin kasvatuksessa, koulutuksessa, instituutioissa kuin terveydenhuollossakin, hän luettelee.
 Virtasen mukaan perimmiltään on kyse erilaisuuden ja moninaisuuden hyväksymisestä.
 – Puhutaan mielen kolonisaatiosta. Vaikka ihmisiä ei fyysisesti sorrettaisi, heille on voitu opettaa, että vain yksi ajattelutapa on oikea.
 Ministeri Alex Boraine (vas.) ja arkkipiispa Desmond Tutu (kesk.) johtivat Etelä-Afrikan totuus- ja sovintokomissiota, joka pureutui apartheid-aikakauden vääryyksiin. Kuva vuodelta 1997. AOP
 4. Mitä muut Pohjoismaat ovat tehneet?
 Norjassa perustettiin vuonna 2018 komissio tutkimaan saamelaisten ja Norjan suomalaisperäisten kveenien kohtelua. Ruotsissa vastaavanlaista komissiota valmistellaan parhaillaan.
 Norjassa saamelaisten historia poikkeaa osin Suomesta. Maassa on ollut aikoinaan käytössä laki norjalaistamisesta. Se on kieltänyt saamen kielen käytön.
 – Voi sanoa, että historiallisesti saamelaisia on syrjitty erityisesti hallinnollisesti. Nykyään Norja on kuitenkin ainut Pohjoismaa, joka on ratifioinut YK:n työjärjestön ILO:n alkuperäiskansasopimuksen, Virtanen sanoo.
 Grönlannin väestön kohtelua ja tanskalaistamista käsitellyt sovintokomissio jätti raporttinsa jo vuonna 2017, mutta sen toimenpidesuosituksia ei ole otettu käyttöön. Emämaa Tanska ei komission työhön halunnut osallistua eikä sen tavoitteista päästy Grönlannissakaan yksimielisyyteen.
 Historiapolitiikkaan perehtynyt tanskalaistutkija  Astrid Nonbo Andersen   kirjoittaa , että muiden Pohjoismaiden olisi syytä tutustua Grönlannin sovintokomission kokemuksiin vastaavien virheiden välttämiseksi.
 Totuus- ja sovintoprosessin toivotaan lisäävän luottamusta saamelaisten ja Suomen valtion välillä. Tomi Lampinen / Yle
 5. Miksi tällaista komissiota tarvitaan?
 Pirjo Kristiina Virtanen toivoo, että työnsä aloittavalla komissiolla on käytössään tarpeeksi tietoa saamelaisista ja heidän kokemuksistaan.
 – Erityisen tärkeää olisi kuulla vanhempia saamelaisia, joilla on paljon suullista tietoa.
 Kipeimpiä asioita saamelaisten kohtelussa on ollut esimerkiksi lasten sijoittaminen pitkäksi aikaa koulukoteihin.
 Johanna Suurpää toivoo, että totuus- ja sovintoprosessi lisää luottamusta saamelaisten ja Suomen valtion välillä.
 – Toivon, että tämä saa myös Suomen valtion tietoisemmaksi omasta historiastaan, hän sanoo.
 Voit keskustella aiheesta sunnuntaihin 31.10. klo 23:een asti.
 Lue lisää:
 Saamelaisten totuus- ja sovintokomissio sai viimeisen sinetin – Sanna Marin: "Meidän pitää yhdessä käydä läpi vaikeatkin kysymykset"
 Saamelaisten ja valtion välistä historiaa selvittelevän totuuskomission perustaminen etenee
 Kielensä kadottaneet lapset - näin saamen kieli pestiin pois
 Kymmenet saamelaiset kertoivat elämästään tietokirjaa varten
 Ristenrauna Maggan perhettä nöyryytettiin kallonmittauksilla vielä 1960-luvulla
 Alemmuuskompleksi oli syy, miksi suomalaiset syrjivät Petsamon saamelaisia kuin siirtomaaherrat, sanovat tutkijat – "Kolonialismi tulisi nähdä osana Suomen historiaa"
 "Suomessa on hyvin vakava, syvä tietovaje" – tuore tietokirja kertoo valtaväestölle saamelaisista saamelaisten ehdoilla
 Mikä on suomalaisten suhde kolonialismiin ja miksi siitä on niin vaikea puhua? Professori: "Puolustaudutaan syytöksiltä, joita kukaan ei ole esittänyt"

Voiko menneisyyden vääryyksiä sovittaa? Tätä yrittää nyt Suomessa saamelaisten totuuskomissio, mutta maailmalla saavutukset vaihtelevat


Summary: Asevelvollisuuden uudistamista pohtinut komitea on saanut työnsä valmiiksi. Komitea ehdottaa naisille pakollisia kutsuntoja, mutta ei asevelvollisuutta.

Ulkoasiain hallinto, maanpuolustus ja järjestystoimi

Asevelvollisuuden uudistamista pohtinut komitea ehdottaa, että pakolliset kutsunnat ulotettaisiin myös naisiin. Yhteiset kutsunnat eivät vielä tarkoittaisi asevelvollisuutta, vaan ainoastaan velvollisuutta ilmoittautua.
 Komitean varapuheenjohtaja  Joonas Könttä  (kesk.) vahvistaa, että komitea kannattaa kutsuntojen laajentamista. Hän muistuttaa, että lopulliset päätökset kuuluvat kuitenkin hallitukselle.
 – Palvelukseen määrääminen on erikseen ja se koskee vain asevelvollisia ja vapaaehtoista varusmispalvelusta suorittavia naisia, Könttä sanoo.
 Miksi kutsuntoja halutaan laajentaa?
 Tavoitteena on ehkäistä syrjäytymistä ja houkutella lisää naisia vapaaehtoiseen asepalvelukseen.
 Kutsuntojen ulottamista naisiin perustellaan sillä, että yhteiskunta saa näin kerralla kontaktin koko ikäluokkaan. Tämä voi olla yksi tapa ehkäistä syrjäytymistä.
 Kyse on monille myös tasa-arvosta ja oikeudenmukaisuudesta.
 Kutsunnoissa naiset saavat tietoa vapaaehtoisesta asepalveluksesta, ja useampi ehkä päättää tarttua mahdollisuuteen. Uusia kokelaita tarvitaan, koska ikäluokat pienenevät, eikä kaikkien kunto riitä armeijaan.
 Kutsunnoissa voitaisiin Köntän mukaan antaa nykyistä enemmän tietoa maanpuolustuksesta ja terveydestä.
 – Kutsuntakokonaisuutta uudistetaan aika lailla kokonaan. Siitä tehdään laajempi ikäpolven tsekkaus, mistä aika moni puolue ja poliitikko on puhunut aiemminkin julkisuudessa, Könttä sanoo.
 Komitea ei erikseen ottanut kantaa siihen, minkälaisia rangastuksia kutsuntojen laiminlyönnistä voisi seurata. Komitean varapuheenjohtaja Könttä on sitä mieltä, että naisille pitäisi tulla vastaavat sanktiot kuin miehillekin, jos he jättävät osallistumatta kutsuntoihin.
 Mitä tiedetään uudistuksen etenemisestä?
 Varmaa eteneminen ei ole, mutta tuki on vahvaa.
 Parlamentaarisen komitean kanta kutsuntojen laajentamisesta painaa, koska mukana ovat kaikki eduskuntaan valitut puolueet.
 Komitean odotetaan kertovan työnsä tuloksista myöhemmin marraskuussa.
 Hallitus ei ole vielä ottanut kantaa uudistukseen, joten täysin varmaa sen eteneminen ei vielä ole. Näin myöskään se, milloin ensimmäiset naiset kutsuntoihin määrättäisiin, ei ole tiedossa.
 Puolustusministeri  Antti Kaikkonen  (kesk.) on pitänyt asian selvittämistä tarpeellisena. Lauantaina hän ei halunnut asiaa kommentoida. Kaikkosen esikunnasta kerrottiin, että ministeri palaa asiaan sitten, kun komitea on luovuttanut työnsä.
 Puolustusvoimat on suhtautunut koko ikäluokan kutsuntoihin sen sijaan nihkeästi.  Sen mukaan  koko ikäluokan kutsuminen koolle terveystarkastusten takia tai syrjäytymisen ehkäisemiseksi ei ole Puolustusvoimien tehtävä.
 Siviilipalvelukseen toivotaan mielekkäitä tehtäviä
 Puolueissa on ollut yhteisymmärrys tasa-arvoisista kutsunnoista.
 Herkempiä kysymyksiä komiteassa ovat sen sijaan olleet siviilipalveluksen mahdollinen lyhentäminen sekä kansalaispalvelus, jota komitea on selvittänyt siviilipalveluksen vaihtoehtona ja täydentäjänä.
 Kaikkonen  on esittänyt aiemmin , että siviilipalveluksen pitäisi tukea nykyistä paremmin yhteiskunnan kokonaisturvallisuutta. Yhtenä ratkaisuna voisi hänen mukaansa olla, että siviilipalvelusta suorittavia voitaisiin käyttää erilaisiin virka-aputehtäviin.
 Samoilla linjoilla on kokoomuksen varapuheenjohtaja  Antti Häkkänen . Hän pitäisi hyvänä, että siviilipalvelusmiehet osallistuisivat erilaisiin järjestelytehtäviin kriisien yhteydessä.
 – Siviilipalveluksen puolella olisi hyvä, että olisi mielekkäitä tehtäviä ja että myös siellä katsottaisiin turvallisuustehtäviä yhteiskunnan kriisien varalle vähän monipuolisemmin ja laajemmin kuin nykyään, Häkkänen sanoi Ylelle kokoomuksen puoluevaltuuston kokouksen yhteydessä.
 Siviilipalvelusta ei ehdoteta lyhemmäksi
 Komitea on päättämässä työnsä erimielisenä, sillä ainakin vasemmistoliitto jättää loppuraporttiin eriävän kantansa. Kansanedustaja  Jari Myllykosken  (vas.) mukaan syynä on se, että komitea ei ota kantaa siviilipalveluksen lyhentämiseen.
 Vasemmistoliitto olisi toivonut, että siviilipalveluksen kestoa olisi lyhennetty nykyisestä. Siviilissä pitää palvella tällä hetkellä vähintään 255 päivää tai 347 päivää, jos koulutettu tehtävä sitä edellyttää.
 – Jos se (siviilipalveluksen kesto) vaikka puolitettaisiin, se toisi tuhannen ihmisen työllisyyspotentiaalin. Siviilipalveluksen kestolla on myös työllisyysvaikutus, Myllykoski sanoo.
 Tasa-arvoisista kutsunnoista kertoi perjantaina  Helsingin Sanomat .
 Tästä on kyse
 Naisten, jotka ovat iältään 18–29-vuotiaita on mahdollista hakea vapaaehtoiseen asepalvelukseen. Miehet ovat asevelvollisia siitä vuodesta eteenpäin, jolloin he täyttävät 18 vuotta. Velvollisuus päättyy sen vuoden loppuun, jona mies täyttää 60 vuotta. Kutsunnoissa annetaan alokkaille muun muassa tietoa ja tarkastetaan heidän terveydentilansa. Vuosittain elo-joulukuussa järjestettävät kutsunnat koskevat ensikerran niitä miespuolisia Suomen kansalaisia, jotka täyttävät kyseisenä vuonna 18 vuotta.
 Lue myös :
 Asevelvollisuus voi kokea ison mullistuksen: Puolueissa on valmiutta kutsuntoihin kaikille ja kansalaispalveluun, armeijaa arvostellaan valikoinnista
 Muuttuuko siviilipalvelus? Sivarit haluttaisiin virka-aputehtäviin varusmiesten tapaan – aseistakieltäytyjäliitto vastustaa lakimuutosta

Naisille ehdotetaan pakollisia kutsuntoja – tätä se käytännössä tarkoittaisi


Summary: Camilla Läckberg on lyönyt kirjailijana hynttyyt yhteen ruotsalaisen mentalistin kanssa. Helsingin kirjamessuilla vieraillut dekkaristi arvostelee yhä Ruotsin akatemiaa.

Camilla Läckberg , 47, on kääntänyt uuden sivun urallaan. Hän on kirjoittanut tuoreen dekkarinsa  Mentalisti  yhdessä ruotsalaisen tietokirjailijan ja mentalistin  Henrik Fexeuksen , 50, kanssa. Fexeus on Ruotsin tv:stä tuttu hahmo, joka on kirjoittanut menestyskirjoja käytännön psykologiasta. Työpari on tuntenut toisensa yli 10 vuotta, ja idea yhteiseen romaaniin kypsyi vuosien varrella.
 – Aloitimme yhteistyön salassa. Vain lähimmäiset tiesivät siitä. Pakkohan minun oli kertoa yhteistyöstä miehelleni. Hän olisi muuten ihmetellyt, miksi Henrik oli tulossa joka aamu meille, Läckberg vitsailee.
 Fexeus tunnustaa, ettei hän ole ollut koskaan dekkarien ystävä. Fexeus alkoi lukea niitä vasta yhteisen projektin seurauksena. Ja silloinkin vain Läckbergin kirjoittamia dekkareita.
 – Sanoin heti alussa Camillalle, että pitääkö tässä teoksessa tapahtua murha. Eikö se ole hieman ikävystyttävää, Fexeus sanoo.
 – Ja siihen yhteistyömme meinasi päättyä, Läckberg sanoo hymyillen.
 Henrik Fexeus ja Camilla Läckberg Helsingin kirjamessuilla 2021. Toni Määttä / Yle
 Mentalistin  päähenkilö on etsivä, joka saa avukseen mentalistin selvittämään Tukholmassa tapahtuvia mysteerimurhia. Fexeus kehitti dekkarin mentalistihahmon, jossa on Läckbergin mukaan paljon Fexeuksesta tuttuja piirteitä.
 Trilogian toinen osa julkaistaan todennäköisesti ensi keväänä. Käsikirjoitus on jo jätetty kustantajalle.
 Läckberg kuvaa yhteistyötä muistuttamalla, että hän ja Fexeus ovat kuin yö ja päivä.
 – Minä edustan kaaosta ja hän järjestelmällisyyttä. Omat tekstini valmistuvat viime minuuteilla, kun hänen osuutensa on ollut valmis jo useita päiviä ennen sovittua aikarajaa, Läckberg toteaa.
 “Olen tarkka siitä, mitä edustan”
 Camilla Läckbergistä on tullut 15 vuodessa yksi maailman luetuimmista kirjailijoista. Hänen teoksiaan on myyty 29 miljoonaa kappaletta, ja kirjailijalla on faneja ympäri maailmaa.
 Läckberg tajusi jo varhain, miten suosiota voi kasvattaa. Hän alkoi jakaa yksityiselämäänsä lukijoiden kanssa.
 – Tajusin, että minun täytyy tehdä itsestäni lähestyttävä kirjailija. Kirjailijoita pidettiin Ruotsissa hienoina ja kulturelleina hahmoina. Kukaan ei tiennyt, millaisia he oikeasti olivat. Halusin muuttaa tätä mielikuvaa, Läckberg sanoo.
 Ja siinä hän on onnistunut. Läckberg on kertonut perhe-elämästään ja todennut jokaisen avioeron jälkeen, että hän on ylpeä erosta.
 Läckbergillä on neljä lasta kolmen eri miehen kanssa. Ensimmäinen puoliso oli muusikko  Micke Eriksson , toinen poliisi ja tosi-tv-tähti  Martin Melin . Viimeisin on vapaaottelija ja personal trainer  Simon Skiöld . Pariskunnalla on ikäeroa 15 vuotta.
 Simon Skiöld ja Camilla Läckberg. STELLA PICTURES / AOP
 Läckberg on palkannut itselleen brändin hallintaan erikoistuneen managerin, joka ottaa tilanteen haltuun, kun esimerkiksi ruotsalaiset iltapäivälehdet kirjoittavat dekkarikuningattaren yksityiselämästä tekaistuja juttuja.
 – Olen hyvin tarkka siitä, kuka olen ja mitä edustan. Se koskee sekä kirjojani että yksityiselämääni, Läckberg kertoo.
 Hän muistuttaa olevansa koulutukseltaan ekonomi, jolla itselläänkin on kokemusta markkinoinnista. Läckberg työskenteli ennen kirjailijan uraansa muun muassa Fortumilla tuotepäällikkönä.
 – Koska minulla on tausta markkinoinnissa, myös minulla on usein näkemys siitä, miten tavaramerkkiäni pitää vaalia, Läckberg toteaa.
 Hän oli yksi ensimmäisistä ruotsalaiskirjailijoista, joka ylipäänsä uskalsi alkaa puhua itsestään tavaramerkkinä.
 – Se oli sitä ennen ruma sana kirjallisuudessa.
 Ruotsin häpeä
 Vaikka Läckberg on menestynyt kirjailija ja miljonääri, hän antaa yhä kuvan ihmisestä, joka on hämmentynyt omasta suosiostaan.
 – Osa minusta ajattelee yhä, että vain äiti lukee kirjojani, Läckberg sanoo.
 Osa kirjailijasta tuntee yhä, että Läckbergin dekkareita lukee vain oma äiti. Kuva otettu Hotelli Kämpissä lokakuussa 2021. Benjamin Suomela / Yle
 Kirjailija kehuu lukijoitaan.
 – Olen saanut heiltä todella paljon rakkautta ja päässyt matkustamaan maailman joka kolkkaan, Läckberg toteaa.
 Hän on myös liikenainen ja sijoittaja, joka muistaa kertoa vaatimattomasta taustastaan. Fjällbackassa asuneella perheellä ei ollut koskaan liikaa rahaa, ja pikku-Camilla lähti jo 11-vuotiaana tekemään töitä koulun jälkeen. Hän auttoi muun muassa seurakuntasalin siivoamisessa.
 Koulussa Läckberg kertoo olleensa pinko.
 Suorasanaisena kirjailijana tunnettu Läckberg melkein kiihtyy, kun puhe kääntyy Ylen haastattelussa muutaman vuoden takaiseen, Ruotsin akatemian #metoo-skandaaliin. Sen seurauksena akatemia ajautui kriisiin. Taustalla oli syksyllä 2017 tapahtunut paljastus. Yhden akatemian jäsenen puoliso oli harjoittanut vuosikausia seksuaalista häirintää.
 – Se on häpeä koko Ruotsille, että myös kansainvälisesti arvostetussa instituutiossa käyttäydytään noin hirvittävällä tavalla. Olen yhä sitä mieltä, ettei akatemia ole tehnyt tarpeeksi asian korjaamiseksi, Läckberg sanoo.
 Hänelle on Ruotsin akatemian #metoo-skandaaliin erityinen suhde. Läckberg teetti niskaansa tatuoinnin, jossa lukee “Snille & Smak” eli nerous ja tyylitaju.
 Se on Ruotsin akatemian iskulause.
 Fexeus ja Läckberg kiinnostivat Helsingin kirjamessuilla. Toni Määttä / Yle
 Voit keskustella aiheesta sunnuntaihin 31.10. klo 23:een asti.

Dekkarikuningatar Camilla Läckberg Ruotsin akatemian #metoo-skandaalista: "Akatemia ei ole tehnyt tarpeeksi asian korjaamiseksi"


Summary: Diagnoosi eläimen kroonisesta sairaudesta voi olla järkytys, mutta omistajat myös avaavat kukkaronsa lemmikin hoidolle ja palveluille. Viime vuonna tähän käytettiin 362 miljoonaa euroa.

Kello on kuusi. Kymmenvuotias kuortanelainen maatiaiskissa Aukusti, lempinimeltään Aukku, on jo mennyt  Aila Rantamäen  eteen odottamaan aamun insuliiniannostaan. Toinen piikki tulee illalla.
 Rantamäki on vuorenvarma, että Aukku tajuaa yhdistää pistämisen ja hyvän olon. Diabeteksen hoito on ollut heillä arkea jo kohta vuoden.
 Päivi Peltokangas laskeskelee, että Manun sairaus maksaa vuosittain noin 200 euroa.  Kalle Niskala / Yle
 Noin 150 kilometrin päässä Kokkolassa lapinkoira Manu heräilee myös pikku hiljaa uuteen päivään.  Päivi Peltoniemi  tarjoilee 10-vuotiaalle epileptikolle tabletinpuolikkaan raksujen seassa. Toinen puolikas on napattava vielä illalla, että oireet pysyvät kurissa.
 Kerran vuodessa on kontrolli eläinlääkärille ja verikokeeseen, koska epilepsialääkitys saattaa nostaa maksa-arvoja.
 Aukku-kissalle puolestaan saatiin lääkitys kohdalleen muutaman lääkärikäynnin jälkeen.
 Diabeetikon hoitoon kuuluu myös verensokeriarvojen mittaaminen. Näin se tapahtuu:

 Aluksi Aukku laihtui, joi paljon ja vaikutti apaattiselta. Oireet olivat kuin oppikirjasta. Verikoe varmisti pielessä olevat sokeriarvot.
 – Kun eläinlääkäri totesi, että eutanasia on hyvä vaihtoehto, vaihdoin lennosta lääkäriä. Seuraava sanoi, että tämä on ihan hoidettavissa oleva juttu, Rantamäki kertoo.
 Kissojen sokeritauti muistuttaa ihmisen kakkostyypin diabetesta. Haima tuottaa vielä insuliinia, mutta liian vähän tai sen teho on riittämätön. Kissan kohdalla tosin voi käydä joskus jopa niin, että oma insuliinintuotanto elpyy ja lääkehoito voidaan lopettaa.
 – Diabeteksen hoidossa tärkeintä on säännöllisyys. Hoito on tarkkaa, koska insuliinin yliannos on hengenvaarallista, toteaa eläinlääkäri  Leena Sandström  vaasalaisesta Eläinklinikka Saaresta.
 Manun kohtaus on nykimistä ja poissaoloa
 Lapinkoira Manun epilepsia todettiin muutama vuosi sitten vasta kahden kohtauksen jälkeen.
 Päivi Peltoniemi kertoo, miksi helle ja meri hämäsivät ensin:

 Epilepsia on yksi yleisimmistä kroonisista sairauksista koirilla. Satunnaisesti aivoista lähtevät hermoimpulssit saavat pahimmillaan aikaan suuria kramppeja, jotka voivat johtaa tajunnan menetykseen.
 Manun kohtaukset ovat lievää nykimistä ja hetkellistä poissaoloa. Niitä on myös ollut niin harvoin, ettei lääkityksen aloittaminen olisi ollut välttämätöntä. Peltoniemi kuitenkin halusi, koska ei halua koiralle ikävää oloa.
 – Näkee, että Manu säikähtää silloin ja menee selvästi ihan hämilleen, että mitä oikein tapahtuu.
 Mieluummin hoito kuin viimeinen piikki
 Lemmikkien yleisimpiä sairauksia ovat nivelrikko, allergia, atopia ja muut iho- ja korvatulehdukset. Moni kärsii myös hampaiden kiinnekudoksen tulehduksesta.
 – Koirilla tavallisin sydänsairaus on vasemman eteis-kammioläppien rappeutumasairaus eli krooninen ”läppävika” ja kissoilla sydänlihasta paksuntava hypertrofinen kardiomyopatia, kertoo Sandström.
 Hän perehtyy parhaillaan työn ohessa kissojen ja koirien sydänsairauksiin eurooppalaisen ESAVS:in eli European School For Advanced Veterinary Studies -koulutusohjelmassa.
 Manu ja Aukusti elävät lääkityksen ansiosta hyvää kissan- ja koiranelämää. Tulevaisuudesta ei tiedä ja perussairaan lemmikin kohdalla on varauduttava myös sairauden pahenemiseen. Tärkeimmät mittarit ovat elämänlaatu ja kyky toimia normaalisti ja lajinomaisesti. Kalle Niskala / Yle
 Diagnoosi kroonisesta sairaudesta voi olla järkytys, mutta myös helpotus, kun oudot oireet saavat syyn.
 – Yhä enemmän pohditaan hoitovaihtoehtoja ja ennustetta, eikä suoraan haluta eutanasiaa. Ihmiset ovat sitoutuneita ja huolellisia ja haluavat hoitaa lemmikkejään, Sandström sanoo.
 Lemmikin omistajat ovat myös valmiita laittamaan yhä enemmän rahaa lemmikkiensä hyvinvoinnin eteen.
 Tilastokeskuksen mukaan vuonna 2020 eläinlääkintäpalveluihin ja muihin lemmikkieläinpalveluihin kulutettiin Suomessa 362 miljoonaa euroa. Se on 44 miljoonaa euroa enemmän kuin esimerkiksi vuonna 2017, jolloin summa oli 318 miljoonaa.
 – Jos lääkkeet tuovat toiselle apua, ei siinä tule mietittyä hintaa, kiteyttää Aila Rantamäki.
 Aukun verensokerimittari on maksanut 130 euroa, mutta se on kertahankinta. Viiden kynän insuliinipakkaus riittää noin vuoden ajan ja maksoi 58 euroa. Verensokerin mittaukseen tarkoitettu piikkipakkaus ja mittaliuskat kustansivat noin 30 euroa. Tähän päälle on kertynyt vielä muutama lääkärikäynti, koska alkuvaiheessa niitä tarvittiin oikean hoitotasapainon löytymiseksi.
 Mitä ajatuksia juttu herätti? Voitosallistua keskusteluun sunnuntaihin 31.10. kello 23 saakka.

"Vaihdoin lennosta lääkäriä", napauttaa sairaan Aukku-kissan omistaja, kun eläinlääkäri ehdotti eutanasiaa – lemmikkien hoidosta maksetaan jo miljoonia


Summary: Lavatanssikulttuurin kulta-ajalle ei ole alalla toimivien mukaan enää paluuta ainakaan kävijämäärissä mitattuna. Tanssipaikat ovat kuitenkin paikoittain suosittuja ja tanssimusiikki vetää myös osan nuorista lavoille.

Parkkipaikka on syyskuisena iltana Isossakyrössä Kalliojärven viihdekeskuksen pihalla täynnä, kun ovia availlaan illan tansseja varten. Lavalla on tangokuninkaaksi 2014 valittu  Teemu Roivainen  Energia-yhtyeensä kanssa.
 Paikalle on saapunut Nokialta asti myös 17-vuotiaat  Ella Lampinen  ja  Onni Tiura . Nuoret lavatanssiharrastajat erottuvat joukosta ikänsä puolesta, vaikka nuoret soisivat tilanteen olevan toinen.
 – Vaikka hyvää musiikkiakin soitetaan, niin valitettavasti väki on vanhempaa, vaikka nuoremmatkin voisivat käydä. Kyllä tänne nuoria kaivataan ja se on ihanaa, kun niitä nähdään. Semmoisen kuvan ainakin saa, Ella Lampinen miettii.
 Lampinen kertoo oman palonsa harrastukseen syttyneen suvun kautta. Poikaystävä Onnin hän houkutteli mukaan tanssimaailmaan puoli vuotta sitten.
 – Ei tarvinnut montaa kertaa houkutella, tämä on ollut tosi hauskaa, Onni Tiura hymyilee.
 Monta syytä tanssikansan vähenemiseen
 Pandemia on luonnollisesti verottanut sekä tanssien järjestämistä että kävijämääriä, mutta laskua on tapahtunut viime vuosina muutenkin.
 Alalla tiedetään ja tunnustetaan, että tanssijoiden keski-ikä nousee ja väki vähenee. Myös suuria massoja vetävien tanssiartistien kärki on kaventunut legendaaristen ja supersuosittujen kotimaisten esiintyjien poistuttua parrasvaloista.
 Tämän on huomannut myös yli 50 vuotta tansseja järjestänyt  Jouko Elevaara . Elevaara on tanssittanut väkeä lähes kahdellakymmenellä tanssipaikalla ympäri Suomea Posiolta Merikarviaan.
 Jouko Elevaara omistaa tällä hetkellä enää yhden tanssipaikan. Viihdekeisariksikin tituleerattu Elevaara kertoo myyvänsä jokaisen lipun jokaisena tanssi-iltana itse, vaikka hänellä on ikää jo 78 vuotta.  Mirva Ekman / Yle
 Ensimmäiset tanssit hän järjesti Posiolla vuonna 1967, kun urheiluseura tarvitsi lisää varoja toimintaan.
 Legendaarisen Merikievarin entinen omistaja tunnustaa, että vanhaan ei ole valtavien yleisömassojen suhteen enää paluuta.
 Elevaara kertoo kuitenkin, että ihmisiä on onnistuttu houkuttelemaan muun muassa Aronkeitaalle siksi, että paikka on muutakin kuin pelkästään tanssipaikka. Tarjolla on esimerkiksi karaokea, majoituspalveluita ja nyt toisinaan myös kotimaisten pop- ja rockyhtyeiden keikkoja, jotka vetävät muun muassa nuoria paremmin paikalle.
 – Sanoin aikanaan Hannu Karpolle yhdessä hänen jutussa, että en ole älykäs, mutta olen helevetin hyvä oivaltaja. Olen ainakin tässä touhussa tehnyt monta oivallusta, jotka ovat lisänneet väkimääriä, kuten aikanaan anniskelun ja karaoken tuomisen tanssipaikoille, Elevaara sanoo.
 Tanssiravintola Aronkeitaassa esiintyy nykyään myös muita kuin tanssiyhtyeitä Apulannasta Kotiteollisuuteen. Mirva Ekman / Yle
 Lue myös:   Tanssilavojen viimeinen sukupolvi
 Tanssilavaperinne muuttaa muotoaan
 Seinäjokelaisartisti  Marko Maunuksela  alkoi keikkailla ammattimaisesti tangokuninkaaksi kruunamisen jälkeen vuonna 2010. Alalla hän on ollut 2000-luvun alusta lähtien.
 Maunuksela uskoo, että tanssikenttä on ollut muutoksessa jo kauan ja hän löytää siihen monta syytä.
 Marko Maunuksela on yksi Paikka auringossa - Lauluja Pohjantähden alta -radio-ohjelman juontajista. Artisti on tuttu myös teattereiden lavalta. Jussi Nahkuri / Yle
 – Rumasti sanottuna tanssilavoilta kuolee enemmän väkeä kuin sinne syntyy. Nykyajan nuoriso ei elä samaa tanssilavoilla rakastumisen ja tulistumisen aikaa mitä vanhempi väestö. Myös musiikkikulttuuri on muuttunut, hän luettelee.
 Kaikesta edellä mainitusta huolimatta sekä lavalla että lavan vieressä riittää uskoa siihen, että suomalainen tanssilavaperinne ei häviä kokonaan, mutta se voi muuttaa muotoaan tai muuttua marginaalisemmaksi.
 – Viihde ei kyllä kuole. Voi olla, ettei tulevaisuudessa enää tarvita näin valtavan isoja taloja ja lavoja, että se on jossakin muussa muodossa. Muutaman vuoden tämä vielä kestää näin, kun vain tehdään lujasti töitä sen eteen, Jouko Elevaara pohtii.
 Tanssiravintoloissa ei päästä enää aivan yhtä suuriin yleisömääriin kuin aikaisemmin. Usko on kuitenkin luja siihen, että perinne ei häviä.  Mirva Ekman / Yle
 Marko Maunuksela luottaa siihen, että uusia ilmiöitäkin voi syntyä.
 – Ehkä joku vielä keksii paritanssin uudestaan. Ettei ehkä mennä muutaman kymmenen vuoden jälkeen tanssilavoilla enää jenkkaa ja polkkaa ja humppaa tai valssia, vaan on tullut joitakin uusia lajeja. Haluaisin uskoa, että näin tapahtuu, Maunuksela visioi.
 Lue lisää:   Tanssikansan jalka vipattaa parketilla ja maanteillä – koronarajoitusten hellitettyä hyvien lavatanssien perässä ajetaan jopa satoja kilometrejä
 Sota-ajan tanssikieltoa valvottiin ankarasti, silti Suomi tanssi – kaksi kuoli, kaksi tuomittiin vankilaan, kymmeniä tuhansia sakotettiin
 Nämä mimmit hurauttavat tanssipaikalle traktorilla
 Mitä ajatuksia juttu herätti? Voit osallistua keskusteluun sunnuntaihin 31.10. kello 23 saakka.

Lavatanssiperinteen hiipumiseen ei uskota, vaikka väki vähenee ja vanhenee – 17-vuotiaat Ella Lampinen ja Onni Tiura kaipaisivat lisää nuoria tansseihin


Summary: Yrityskaupoilla rikastunut jyväskyläläinen käyttää suuria summia arvorakennusten pelastamiseen ja taiteen edistämiseen. Itseään hän kuvailee äkkipikaiseksi mutta pitkävihaiseksi mieheksi.

Uittojätkä. Sellaiseksi mesenaatti, kotiseutuneuvos  Kauko Sorjonen , 79, toivoo itseään tituleerattavan.
 Hän leikkelee ripein ottein pihallaan kukoistavia daalioita. Koko kesän kukkivat verenpunaiset daaliat ovat Sorjosen silmäteriä.
 Kullankeltaisena syysauringossa kylpevä yli satavuotias kotitalo kutsuu astumaan sisään. Sorjonen osti Jyväskylän Seminaarinmäellä sijaitsevan  Wivi Lönnin  suunnitteleman huvilan 1988. Mesenaatti entisöi huonokuntoisen talon alkuperäiseen asuunsa.
 Sorjonen ottaa eteisessä päällystakit vastaan ja asettaa ne henkareihin.
 Ensimmäiseksi hän johdattaa katsomaan talvipuutarhaansa ylpeyttä, peikonlehteä, joka on tehnyt hedelmiä. Valtavassa huonekasvissa roikkuu ison kävyn näköisiä möhkäleitä. Ne tuoksuvat mangolle ja banaanille.
 – On todella harvinaista, että Suomessa peikonlehti tekee hedelmän. Kestää vuoden ennen kuin se kypsyy. Sen pitäisi maistua makealle, Sorjonen kertoo.
 Vaaleanpunainen ihmeköynnös rönsyää ympäri talvipuutarhan lasikattoa. Viherpeukalo osoittaa valkoista puutarhatuolia suihkulähteen vieressä. Siinä puolalainen viulisti  Wojciech Toklowicz  sävelsi  Toivo, pyyntö ja rakkaus  -teoksen taannoisella vierailullaan.
 Mesenaatti Sorjonen on suuri taiteen ja kulttuurin ystävä. Talo on täynnä maalauksia ja patsaita. Uusin taidehankinta on tilaustyönä teetetty  Eino Leinon  näköispatsas.
 – Leinosta ei ole olemassa monia muotokuvia, eikä patsaita nuoruusajoilta. Kuvanveistäjän piti koota patsaan malli vanhoista valokuvista ja käyttää loppuun omaa näkemystään.
 Kauko Sorjonen saa päässään alati pulppuavat ideat taidehankintoihin, näyttelyihin, konsertteihin ja vanhojen rakennuksien käyttötarkoituksiin pitämällä korvansa auki.
 – Olen hyvä kuuntelemaan. Sillä tavalla saa paljon uusia ajatuksia ja tietoa. Myös tämä talo inspiroi minua niin kuin se varmasti inspiroi aikoinaan Lönniä.
 Mies ja kissa
 – Pahoittelen, että kotiapulaisella on tänään vapaapäivä, Sorjonen sanoo.
 Hän pyytää istumaan salin puolelle ja kipaisee villasukissaan keittämään kahvia. Aivan varma ei voi olla, oliko heitto kotiapulaisesta tarkan euron mieheltä pelkkä huuli.
 Sorjonen asuu 380 neliön talossaan yksin kissansa kanssa. Hänen pitkäaikainen elämänkumppaninsa menehtyi kolmisen vuotta sitten.
 Jyväskylän yliopiston amanuenssin  Pirkko Saarijärven  kanssa tiet kohtasivat Lapin hiihtoladuilla 1970-luvulla. He ehtivät hiihdellä yhteisiä latuja liki 50 vuotta.
 18-vuotias kiiltävä ja mustavalkoinen kissa Juuli on pidättyväinen. Se luikkii portaiden alle piiloon. Sorjonen alkoi huolehtia löytökissasta yhden kartanonsa tallissa kymmenisen vuotta sitten. Eräänä jouluna kissa oli tuotava tallista sisätiloihin, ettei sen sterilisaatioleikkaushaava tulehtuisi.
 – Juuli sanoi sen joulun jälkeen, että minä jään tänne taloon asumaan. En lähde täältä enää minnekään, Sorjonen kertoo ja virnistää.
 Toisen kerroksen olohuoneen pyörökaari-ikkunoista avautuu näkymä suureen omenapuiden koristamaan puutarhaan. Näkymän Jyväsjärvelle peittävät uudet, korkeat kerrostalot.
 Rikkaudet kaikkien käyttöön
 Uittojätkä on vaatimaton mutta varakas mies.
 Hän hankki huomattavan omaisuuden 2008 myytyään 1970-luvun lopulla perustamansa kopiointipalveluja tarjoavan Kopijyvä Oy:n. Yritys oli suurmenestys. Bisnesidea syntyi oikeaan aikaan, 1980- ja 1990-luvuilla kopiointipalveluille oli kysyntää.
 Omaisuutensa Sorjonen on halunnut jakaa yhteisen hyvään eli tuoda taiteen ja talot kaikkien saataville.
 1980-luvun lopulla perustamansa säätiön kautta hän edistää monella tapaa kulttuurityötä, tutkimusta ja koulutusta. Säätiö jakaa muun muassa apurahoja taiteen ja tieteen harjoittajille sekä nuorille muusikoille.
 Säätiö omisti parhaimmillaan Jyväskylän Seminaarinmäellä viisi arvokiinteistöä ja koko Jyvässeudulla seitsemän. Entisöinnin jälkeen rakennusten ovet avattiin julkiseen käyttöön esimerkiksi taidenäyttelytiloiksi tai museoiksi.
 Korjaukset ja rakennusten ylläpito ovat nielleet vuosien mittaan huomattavia summia.
 – Sellaisia rakennuksia ei enää tehdä kuin aikoinaan rakennettiin. En ymmärrä, mikä on se into aina purkaa ja tehdä uutta, kun voisi korjata ja parantaa vanhaa.
 Nykyisin säätiö omistaa yhdeksän arvorakennusta ympäri Suomea.
 Mesenaatti on pelastanut monia jo purkutuomion saaneita taloja. Joka kerta häneen on ensin otettu yhteyttä ja pyydetty apuun. Hän miettii aina tarkasti, minkä rakennuksen haluaa säästää jälkipolville ja mihin käyttötarkoitukseen talo parhaiten sopii.
 Häntä surettaa piittaamattomuus.
 – Mennään aina vain raha edellä, eikä pidetä arvorakennuksista huolta.
 Sydämistynyt herra
 Seminaarinmäen kotitalossa liikenteen jylinä ei kanna sisälle moninkertaisten, satavuotiaiden ikkunalasien läpi. Näky koppimaisista kerrostaloista pistelee talon isännän silmiä.
 Kauko Sorjonen vastusti kotikaupunginosansa asemakaavamuutosta viimeiseen asti. Hänen mielestään uusista kerrostaloista olisi pitänyt tehdä matalampia, jotta ne olisivat paremmin istuneet Seminaarinmäen vanhaan, idylliseen huvilamiljööseen.
 Ripustipa suivaantunut mies kaavapäätöksen jälkeen aitaansa suuren plakaatin, jossa julkisti kaavamuutosta puoltaneiden kaupunginvaltuutettujen nimet. Hän myös palautti kulttuurityöstä saamansa Jyväskylä-mitalin kaupunginjohtajalle.
 Mesenaatin katkeruus kaupunkia kohtaan on koko ajan kasvanut. Viime vuosina hän on yksitellen luopunut Jyväskylässä sijaitsevista rakennuksistaan. Viimeksi Sorjosen säätiö myi pois Kuokkalan kartanon.
 – Jyväskylässä jäljellä on enää tämä kotitaloni. Aion myydä tämänkin ja muuttaa pois. En tiedä vielä minne, mutta olen niin lopen kyllästynyt kaupungin toimintaan.
 Mesenaatti on käärmeissään kaupungin rakennuspolitiikan lisäksi muun muassa siitä, ettei katujen kunnostuksesta tai muista vanhojen talojen alueelle tehtyjen muutosten aiheuttamista ongelmista piitata.
 Jyväskylä ei ole ainoa kunta, jossa mesenaatilla on mennyt virkamiesten kanssa sukset ristiin. Näin kävi myös Kittilässä. Reidar Särestöniemen museon johtaja soitti Sorjoselle ja pyysi pelastamaan museon.
 – Siellä oli laskuja maksamatta. Säätiö pelasti museon, mutta sain siitä kunnan virkamiesten vihat niskoilleni. He olisivat halunneet rakentaa museon paikalle joulupukin maan ja kaljakuppilan. Se olisi ollut tuottoisampi.
 Myllärin pojasta hyväntekijäksi
 Sorjonen kaataa laseihin itse puristamaansa omenamehua. Kahvit juodaan kauniisti asetelluista kahvikupeista. Sorjonen elää yksinkertaisesti: ei ole hienoja rannekelloja, hän ei käy ulkona syömässä, eikä kiertele maailmalla tai pelaa golfia.
 Pula-aikana Punkaharjulla myllärin pojaksi syntynyt Sorjonen on tottunut nuukuuteen, vaikkei heidän perheessään ruokapöydässä koskaan kitsasteltu. Myllärin vaimolla oli aina kädet taikinassa.
 Kuusilapsisen perheen neljänneksi vanhimmalle lapselle on myös tuttua kova ruumiillinen työ. Ensimmäinen työpaikka löytyi metsurina. Armeijan jälkeen tukkukaupan kautta hän siirtyi työskentelemään isoveljensä tilitoimistoon. Kansakoulupohjalta miljonääriksi kivunnut Sorjonen on tiennyt aina pystyvänsä enempään.
 Hän lukee ahkerasti. Vuosien ajan hän on myös kerännyt muistiin tunnettujen kirjailijoiden ja filosofien mietelmiä sekä aforismeja.
 Nuorena miehenä hän kehitti myös metodin, jolla hän valmensi itseään henkisesti urallaan eteenpäin. Hän kirjoitti kartonkikorteille 1700-luvulla Yhdysvalloissa vaikuttaneen  Benjamin Franklinin  13 yrittäjän hyvettä, kuten ahkeruus, rohkeus, päättäväisyys ja nöyryys. Aina viikon kerrallaan hän kantoi yhtä korttia paitansa rintataskussa.
 Liiketoimien alettua luistaa hän on laittanut liikenevän rahan säätiönsä kautta vanhoihin taloihin ja kulttuuriin. Hänellä on aina ollut silmää kauneudelle, vaikkei työläiskodissa taidetta ollutkaan.
 Kopijyvä-firman juhlissakaan ei läträtty viinalla, vaan kuunneltiin klassisen musiikin konsertteja. Rahapiireissä on herättänyt ihmetystä kummajainen, joka ei rellestä, eikä laita rahaa poikimaan.
 – Mitä iloa on sijoittaa rahaa aina tuottamaan lisää? Ei niitä rahoja saa kuitenkaan hautaansa mukaan. Haluan jakaa ne mieluummin muiden kanssa.
 Sorjonen on tuttu näky haravan tai lumilapion varressa arvorakennustensa edustalla. Hän hoitaa mielellään itse lumi- ja muita pihatöitä.
 Yhtenä talvena hän urakoi 60 mottia metrisiä halkoja kunnostuttamansa höyrylaivan polttopuiksi. Pokasaha tottelee vanhaa metsuria.
 Sorjonen on ehtivä mies. Hän ei ole eläissään pitänyt muutamaa päivää pidempää lomaa. Hän haluaa pitää langat käsissään. Hänellä on tarkka mielipide esimerkiksi jonkin yksittäisen taideteoksen paikasta taidenäyttelyssä.
 Monen mielestä hän on myös kärsimätön ja uppiniskainen. Mesenaatti kun ei pidä odottelusta. Puhumista ja parrasvaloissa paistattelua vieroksuvaa miestä pidetään jossain piireissä hankalana.
 – Olen äkkipikainen mutta pitkävihainen mies, Sorjonen sanoo hymyillen.
 Haikeaa lähdön tunnelmaa
 Juuli maukuu häntä pystyssä äänekkäästi: se haluaa ulos. Sillä on tarve näyttää isännälleen, etteivät vuodet vielä paina tassua. Kissa pystyy yhä loikkaamaan korkealle omenapuuhun.
 Sadepisarat kimmeltävät hyvin hoidetulla nurmella. Sorjonen noukkii puusta muutaman luumun ja tarjoaa niitä maistettavaksi.
 Syyskuinen tapaamisemme on harvinainen.
 Uittojätkä karttaa julkisuutta. Aikoinaan hän kävi pitkän oikeustaistelun. Hän sai syytteen törkeästä lahjuksen antamisesta Kuopion yliopistolle, mutta oikeus totesi hänet syyttömäksi. Paikallinen sanomalehti  Savon Sanomat  seurasi oikeusprosessia tarkasti ja Sorjosen mukaan sävytti juttunsa niin kuin hän olisi ollut syyllinen.
 – Ymmärsin sen jälkeen, että hyväntekeväisyyttä ja bisnestä ei voi harjoittaa samassa kaupungissa.
 Mesenaatilla jäi oikeustaistelun jälkeen pitkäksi aikaa paljon hampaankoloon mediaa vastaan.
 Eräs toivekin hänellä on. Kunpa joskus saisi vietettyä viikon loman Lapissa niin, ettei tarvitsisi kantaa huolta rakennuksista tai niiden pihoista. Puhelin soi jatkuvasti.
 Sopivaa talonmiestä ei ole kuitenkaan vielä löytynyt.
 – En oikein tunne muita kuin oman ikäisiäni ihmisiä. Talonmiehen pitäisi olla ahkera, luotettava ja nuori, että jaksaisi tehdä kaikki raskaat työt.
 Piharakennuksessa on kuvanveistäjä  Sonja Vectomovin  ateljee. Sorjonen poikkeaa ateljeehen toisinaan iltateelle. Kuvataidekoulun opettajana toiminut Vectomov kertoo teellä päivistään oppilaidensa kanssa.
 – Välillä oppilailla on ollut huono päivä, eikä heillä ole löytynyt motia tekemiseen. Myös minulla on moti lopussa Jyväskylässä, Sorjonen sanoo.
 Mutta muualla mesenaatilla löytyy yhä ruutia. Hänellä on myös yksi haave ylitse muiden: saada Eino Leinon patsas pystytettyä Roomaan muiden suurmiesten ja -naisten rinnalle. Hankejuna on jo liikkeellä.
 Kirjoitus perustuu Kauko Sorjosen haastattelujen lisäksi Risto Lindstedtin kirjoittamaan teokseen Mesenaatti Kauko Sorjonen (Kirjapaja 2013).

Julkisuutta karttava miljonääri Kauko Sorjonen kieltäytyy panemasta omaisuuttaan poikimaan: "Haluan mieluummin jakaa rahat muiden kanssa"


Summary: Yhä useampi pari-kolmekymppinen ilmoittaa, että ei tahdo lapsia. Pinja Ekholm ja Carl Marttila haluavat perheen. Linda Niemi epäröi, mutta hänkään ei ole sulkenut ovea ajatukselta omista lapsista.

Pinja Ekholm , 19, haluaa lapsia. Hän kertoo tienneensä sen jo kauan. Riihimäellä Hyriassa opiskeleva Ekholm yrittäisi ensimmäistä lasta mieluiten alle kolmekymppisenä.
 – Haluaisin lapsia mieluiten aika pian. Aikaisintaan viiden vuoden kuluttua. Heti kun ei ole vaaraa, että ei olekaan rahaa elättää heitä.
 Nyt kosmetologiksi kouluttautuva Ekholm aikoo valmistumisen jälkeen jatkaa opintoja toisella alalla. Tähtäimessä on opiskella oikeustieteellisessä tai poliisikoulussa. Unelmana on työskennellä rikostutkijana.
 Sen jälkeen toiveissa on yhdestä kolmeen lasta.
 – Mielellään poikia, vaikka eihän se haittaa, jos tyttöjäkin tulisi, Ekholm naurahtaa.
 Vapaaehtoisesti lapsettomaksi jäävien määrä kasvaa voimakkaasti.  Aikaisemmin noin viisi prosenttia Väestöliiton Perhebarometriin haastatelluista kertoi, että ei halua lapsia. Viimeisimmässä tutkimuksessa vuonna 2018 noin 20 prosenttia parikymppisistä lapsettomista ilmoitti, ettei tahdo lapsia lainkaan.
 Alle kolmekymppinen on liian köyhä
 Myös  Carl Marttila , 17, haluaa perheen ja omia lapsia. Hänelle oikea aika olisi reilusti yli kolmekymppisenä. Yksinhuoltajaäidin kanssa kasvanut Marttila haluaa taloudellista vakautta omalle perheelleen, koska hänen lapsuudessaan perheellä oli usein aika vähän rahaa. Siksi hän aikoo odottaa, kunnes on saanut hyvän ammatin.
 – Jos on alle kolmekymppinen, on köyhä. Olisi mukavaa, jos olisi kunnon työpaikka, eikä tarvitsisi olla huolissaan rahasta.
 Tämän vuoksi hän pohtii, että oikea aika yrittää lapsia olisi ehkä vasta 35–40-vuotiaana. Sitä ennen media-assistentiksi opiskelevan Marttilan haavelistalla on elokuvaohjaajan tai tuottajan työ.
 – Haluan joko ohjata elokuvan tai tehdä oman sarjakuvasarjan ennen perheen perustamista.
 Perhebarometriin haastateltujen lapsettomien nuorten aikuisten mielestä  sopiva aika saada lapsia on juuri kolmenkympin kieppeillä . Tutkimusjohtaja  Venla Berg  Väestöliitosta kertoo, että usein halutaan pitää kiinni omasta, nykyisestä elämäntyylistä.
 Monella oli myös melko kielteinen kuva perhe-elämästä, useimmiten tämä on peräisin mediasta. Vain harva on nähnyt perhepiirissä tai ystävien parissa läheltä lapsiperheen arkea, ja median luomat mielikuvat ovat usein kärjistyneitä.
 – Kerrotaan uupumuksesta ja siitä, että ei ole yhtään omaa aikaa. Käydään kerran viikossa automarketissa ja asutaan jollain tylsällä omakotialueella.
 Oma elämä näyttäytyy vapaana tähän verrattuna.
 – Vaihtoehdot ovat avoinna. Voi lähteä reppureissaamaan Aasiaan ja tehdä kaikkea muuta kiinnostavaa, summaa Berg.
 Myös urasuunnitelmat halutaan toteuttaa ennen lasten syntymistä.
 – On mielikuva siitä, että ensin ollaan pitkään pätkätöissä ja joskus yli 35-vuotiaana saattaa saada vakiduunin, jos on onnekas.
 Lapsiperheen hulina-arki saa epäröimään
 Ajatus omista lapsista ei ole mahdoton myöskään  Linda Niemelle , 18. Hän pitää lapsista, mutta ei ole vielä aivan varma, haluaako hän joskus tulla äidiksi. Juuri nyt ajatus tuntuu kaukaiselta.
 – Jos joskus tahdon lapsia, niin ehkä kolmekymppisenä. Nelikymppisenä tuntuisi jo liian vanhalta tulla äidiksi. Enkä välttämättä halua lapsia ollenkaan, mutta ei sitä koskaan tiedä, tuleva parturi-kampaaja miettii.
 Perheen perustamiseen vaikuttaa myös tulevan kumppanin mielipide. Yksi syy epäröintiin on, että lapsiperheen elämä on tuttua Niemelle. Hänen äidillään on kuusi lasta, joista nuorin on nelivuotias. Esikoinen Linda Niemi asuu isänsä luona, mutta käy usein äidillään ja näkee, millaista hulinaa lapsiarki on.
 – Arki on välillä suoraan sanottuna ihan perseestä, mutta onhan se joskus tosi kivaakin. Se, että on näin paljon sisaruksia, vaikuttaa siihen, että en tahtoisi ainakaan noin monta lasta.
 Risainen tausta saa kaipaamaan ydinperhettä
 Kaikki kolme ovat eroperheiden lapsia, ja he toivovat omalle jälkikasvulleen turvallista lapsuutta. Pinja Ekholm ei halua lapsensa joutuvan kokemaan samoja asioita, joita hän itse kohtasi. Itse asiassa tämä on tärkein syy siihen, miksi hän ylipäätään haluaa lapsia.
 – Minulla on ollut aika raffi lapsuus. Siksi toivoisin, että voisin tarjota turvallisen ja hyvän perheen. Olisi riittävästi rahaa ja lapsella olisi hyvä olla.
 Ekholm haluaa niin kovasti tarjota jollekin pienokaiselle hyvän kodin, että hän on jopa miettinyt adoptoimista tai sijoituslasten ottamista jossain vaiheessa, mikäli omaa jälkikasvua ei synny.
 Lue lisää:   Kaisla Kauppinen, 20, ei halua biologisia lapsia vaan aikoo adoptoida vaikka yksin – käytännössä adoptiolapsen saa silti vain aviopari
 Risaisesta lapsuudestaan huolimatta Pinja Ekholm kunnioittaa yksinhuoltajaäitiään, joka jaksoi kahden taaperon kanssa.
 – Mieluummin haluaisin itse tylsän ydinperheen.
 Taloudellisista syistä vain yksi lapsi voisi olla hyvä.
 – Hänelle pystyisin antamaan kaiken.
 Ajatus lapsesta arveluttaa myös siksi, että moni asettaa riman hyvin korkealle vanhemmuuden suhteen, sanoo Väestöliiton Venla Berg. Ajatellaan, että vanhemman pitää olla jonkinlainen yli-ihminen. Arkistokuva.   Nella Nuora / Yle
 Ydinperhe olisi Carl Marttilankin mielestä parempi kuin se, että lapset asuvat vuoroviikoin kummankin vanhemman luona.
 – Yksinhuoltajuus vaikuttaa ajatuksena aika haastavalta minulle. En haluaisi niin paljon vastuuta.
 Linda Niemi ei liputa niin jyrkästi ydinperheen puolesta. Turvallinen perhe on hänelle pääasia, mutta se ei välttämättä tarkoita kahta huoltajaa. Turvallisuutta tuo muun muassa se, että lapsi on tiiviisti tekemisissä molempien vanhempien kanssa, vaikka nämä asuisivat erillään.
 – Olisi hyvä, että siteet molempiin vanhempiin säilyisivät, jos tulisi ero. Ei niin, että lapsi näkisi isää vain joskus viikonloppuisin.
 Kannattaako tehdä lapsia tähän maailmaan?
 Viime vuosina on Pinja Ekholmin mielestä uutisoitu paljon, että nuoret eivät hanki lapsia. Osa hänenkään ystävistään ei halua omaa jälkikasvua.
 – Monet sanovat, että he haluavat mieluummin opiskella, matkustella ja keskittyä itseensä. Ilmastoasiatkin vaikuttavat.
 Ympäristökysymykset ovat pyörineet myös Ekholmin mielessä. Hän sanoo, että niitä onkin hyvä puntaroida, ja kaikkien tulisi tehdä enemmän planeetan pelastamiseksi.
 – Moni kaveri miettii, kannattaako tehdä lapsia tähän maailmaan. Itse luotan vielä, että kannattaa.
 Voit keskustella aiheesta sunnuntaihin 31.10. klo 23:een asti.

Yhä useampi haluaa jäädä lapsettomaksi, silti Carl Marttila, 17, unelmoi perheestä – mutta ei vielä: "Jos on alle kolmekymppinen, on köyhä"


Summary: Koko maahan on povattu revontulia ensi yöksi, mutta nyt pilvipeite uhkaa sumentaa näkymät. Jos jossain taivaanvalkeita kuitenkin näkyy, ne kannattaa jakaa tässä artikkelissa.

Pilvet ovat peittämässä ensi yöksi ennakoidun revontulinäytöksen liki koko maassa, kerrotaan Ilmatieteen laitokselta.
 Alun perin ensi yötä pidettiin mahtavana mahdollisuutena nähdä revontulia, koska silloin torstainen  roihupurkaus Auringosta  saapuu maapallolle.
 Jos onnistuit kaikesta huolimatta näkemään revontulia, voit lähettää ne meille alla olevasta linkistä.
 Katso Ylen kuvajoukkoistuksen säännöt  täältä .

Onnistuitko näkemään revontulia pilvistä huolimatta? Lähetä meille kuva


Summary: Millainen on hyvä saaliskuva? Sosiaaliseen mediaan jaetut kuvat vaikuttavat yleisesti ihmisten käsitykseen metsästämisestä.

Kuolleet eläimet ovat omiaan herättämään tunteikasta keskustelua sosiaalisessa mediassa. Keskusteluissa puidaan muun muassa metsästyksen etiikkaa ja ylipäätään metsästyksen tarpeellisuutta. Eläimen kunnioittaminen on usein keskustelun keskiössä.
 Voiko kuolleen eläimen kuvaaminen olla kunnioittavaa ja miksi monet metsästäjät ottavat kuvia saaliistaan?
 – Joku kuvaa itseään salilla peilin kautta. Minä kuvaan itseäni metsässä tällaisten lintujen kanssa, sosiaaliseen mediaan eräsisältöjä tekevä  Antti Matikainen  kertoo.
 Antti Matikainen on julkaissut metsästyksestä videoita ja kuvia sosiaaliseen mediaan jo vuosia. Vielä siitä ei ole tullut hänelle päivätyötä. Antti Tauriainen / Yle
 Matikaiselle saaliskuvat ovat metsästysmuisto ja merkki onnistumisesta. Saalis on aina ponnistelun ja työn tulos.
 Videot ja kuvat netissä vaikuttavat ihmisten mielikuvaan metsästämisestä. Siksi Matikainen haluaa näyttää esimerkkiä nuorille metsästäjille.
 Hän miettii eläimen asettelua ja esittämistä tarkasti. Eläimestä kuvataan aina siistimpi puoli, joka ei ole niin verinen tai reikäinen. Esimerkiksi luoti voi tehdä ulostuloreiän puolelle rumaa jälkeä.
 Matikainen kertoo, että hyvällä ajatuksella otetut riistakuvat eivät herätä kipinää vastakkainasettelulle.
 Matikaisella on kotona täytettyjä eläimiä, sarvia ja saaliskuvia eri maista. Antti Tauriainen / Yle
 – Ruma riistakuva on älyttömän hyvä täky trollaajalle.
 Matikaisen mielestä kukin saa julkaista sellaisia saaliskuvia kuin tahtoo. Hän kuitenkin toivoo, että kuvien ottamiseen käytettäisiin enemmän aikaa ja saaliista kunnioitettaisiin esittämällä se siistinä, koska se on hänen tapansa kunnioittaa eläintä kuvissa.
 – Totuus on kuitenkin se, että veren kanssa ollaan tekemisissä ja henki eläimeltä siinä lähtee.
 Saatu saalis on Antti Matikaiselle juhlaruoka. Antti Tauriainen / Yle
 Jäykistä kuvista toiminnallisuuteen
 Saaliskuvia on otettu niin kauan kun kameroita on ollut olemassa. Jo ennen kameroiden yleistymistä metsästyskuvia maalattiin. Suomen metsästysmuseon kokoelmissa on tuhansia saaliskuvia aina 1880-luvulta lähtien.
 Vanhimmat kuvat on otettu studiossa kuvaustekniikan vuoksi. Tässä metsästäjät ja ilves vuonna 1910. Suomen Metsästysmuseon kuva-arkisto
 – Vanhoissa kuvissa leimallista on, että niissä on paljon ihmisiä. Esimerkiksi koko seura tai kylä, kertoo metsästysmuseon amanuenssi  Perttu Matero .
 Kuvissa näkyi aikanaan huomattavan paljon saalista. Siinä saattoi olla koko ryhmän lintusaalis tai ketunpyytäjän koko talven nahat.
 Valokuvauskulttuurin aloittivat metsästäjät, joilla oli valokuvaukseen varaa, eli käytännössä urheilumetsästysporukat. Tavallisella kansalla ei ollut varaa kuvata, ja he halusivat jopa piilotella saalistaan.
 – Kansanperinteessä saalista on pidetty tärkeänä, eikä sitä ole haluttu esitellä. Joku voi tulla kateelliseksi, katsoa pahalla silmällä ja pilata pyyntionnen, Matero sanoo.
 Saalista kunnioitetaan
 Eläimen asentoihin ja poseerauksiin on alettu kiinnittää yhä enemmän huomiota, ja kuvaukseen on tullut eettistä koodistoa.
 – Vanhoissa kuvissa saatetaan istua hirven päällä. Jossain vaiheessa se on jäänyt pois. On katsottu, ettei se ole saalista kunnioittavaa, Matero kertoo.
 Materon mukaan myös sosiaalisen median alkuvuosina nettiin ladattiin harkitsemattomia kuvia, joissa saalis oli aseteltu luonnottomasti tai näytettiin runsaasti verta.
 Nykyään eläimen asetteluun ja poseeraamiseen kiinnitetään tarkemmin huomiota. Eräkirjailija Erkki Tuominen hanhisaaliin kanssa 1980-luvulla. Suomen Metsästysmuseon kuva-arkisto
 – Tänä päivänä julkisesti jaetuissa kuvissa on mietitty aika tarkkaan, miten saalis esitetään. Niissä halutaan esittää saalis kunnioittavassa valossa. Kuvien jakajat ymmärtävät, että he välittävät metsästyksen julkisuuskuvaa, Matero sanoo.
 Eräsisältöjä tekevä Antti Matikainen näkee päivittäin Facebookissa ja Instagramissa saaliista kuvia, jotka eivät hänen mielestään kunnioita eläintä.
 – Eläintä roikotetaan, on verta ja karvaa sekaisin, kessu huulessa ja olut kourassa.
 Ihminen on valtias
 Turun yliopiston tutkija  Elisa Aaltola  kertoo, että metsästyskuvilla on haluttu usein rakentaa maailmankuvaa, jossa eläimet ja ihmiset ovat toisistaan erillisiä. Eläimet edustavat luontoa ja ihmiset taas kulttuuria.
 – Saalistuskuvissa mallinnetaan sitä, että ihmisellä on valta hyödyntää muuta luontoa ja käyttää sitä mahdollisimman tehokkaasti. Ihminen on valtaa pitävä, arvokas ja hänellä on korkein status, kun eläin on nujerrettu, Aaltola sanoo.
 Hirven vetäminen porukalla maastosta on edelleen tuttu näky. Ilkka Hartikaisen ottamassa kuvassa metsästetään 1980-luvulla. Ilkka Hartikainen / Suomen Metsästysmuseon kuva-arkisto
 Kunnioittavasta kuvaustavasta huolimatta Aaltola suhtautuu saaliskuviin varauksella.
 – Lähestyn itse kriittisesti sellaisen kärsimyksen tai kuoleman kuvaamista, joka on vain estetiikkaa ilman kritiikkiä. Silloin on vaarana, että siitä tulee mässäilyä.
 Vaikka Aaltola itse kyseenalaistaa metsästystä etiikan näkökulmasta, ei saaliskuvien kritisointi Aaltolan mielestä välttämättä tarkoita sitä, että kritisoisi metsästystä ylipäätänsä.
 Kriitikko voi myös peräänkuuluttaa sitä, että eläinten näkökulma ja mielellisyys tunnustetaan, jolloin kuvaaminen liittyy vahvasti kysymykseen eläinten kunnioituksesta muunakin kuin tapettuna ruhona.
 Suuria saalismääriä ei pidetä nykyään eettisenä. 1800-luvulla otettu kuva on yksi vanhimmista saaliskuvista Metsästysmuseon arkistossa. Suomen Metsästysmuseon kuva-arkisto
 – Jos arvostetaan eläimiä, pitäisi olla aika korkealla rima julkaista kuvia tapetuista eläimistä ja retostella niillä kuvilla. Riippumatta siitä, hyväksyykö metsästyksen vai ei, Aaltola sanoo.
 Netissä yleisöä ei voi valita
 Antti Matikaisella on monenlaisia seuraajia sosiaalisessa mediassa. Moni on kasvissyöjä tai jopa metsästystä vastustava, mikä vaikuttaa siihen, millaisia kuvia ja videoita Matikainen julkaisee.
 Matikainen ottaa kuvat usein älypuhelimella. Järjestelmäkamera on harvemmin mukana. Antti Tauriainen / Yle
 Hän kertoo saaneensa metsästysvideoista voimakasta palautetta. Hän on julkaissut videoita esimerkiksi hirven suolistamisesta ja paloittelusta maastossa, joiden yhteydessä hän on ilmoittanut mahdollisesti häiritsevästä sisällöstä.
 Matikainen painottaa, että aina me itse valitsemme mitä katsomme ja seuraamme.
 – Irvokkaat kuvat saaliista ruokkivat tätä vastakkainasettelua. Vastakkainasettelu ei varmaan tule koskaan loppumaan, eikä ehkä sen tarvitsekaan loppua.

Antti Matikainen laittaa ampumansa eläimet someen, eivätkä kaikki ymmärrä miksi: "Joku kuvaa itseään salilla, minä metsässä"


Summary: Aikuisetkin ovat päästäneet mielikuvituksensa valloilleen Halloween-viikonloppuna.

Koronarajoitusten purkaminen on saanut ihmiset jälleen liikkeelle. Helsingissä lauantai-iltana järjestetyssä Helsinki Halloween Runissa aikuisetkin päästivät mielikuvituksensa valloilleen.
 Moni tapahtumaan osallistuneista oli askarrellut koristeet ja juoksupukunsa itse.
 Johanna  ja  Matleena Toivanen  olivat pukeutuneet leppäkertuiksi.
 Johanna ja Matleena Toivanen pukeutuivat leppäkertuiksi, joilla on sininen tukka.  Petteri Bülow / Yle
 – Erittäin hauskaa, äiti ja tytär nauroivat.
 Perheen isä nautti syysillasta juoksukisan katsomossa.
 Tapahtumaan osallistuneet juoksijat kertoivat pelottavan ilmeen loihtimisen olevan hauskaa.
 Monien mielestä mukavinta oli kuitenkin yhdessä liikkuminen raikkaassa ulkoilmassa.
 Jaakko Leikko  oli askarrellut pukunsa itse iltapäivällä juuri ennen juoksua.
 Jaakko Leikko kertoi rakentaneensa juoksuasunsa iltse. Petteri Bülow / Yle
 – Parisen tuntia tämän rakentamiseen meni. Kannatti panostaa, koska tämä on vuoden tärkein juoksutapahtuma, Leikko veisteli.
 Hänellä oli perhe kannustamassa katsomossa.
 Leikko kertoi, että kaikki puvun tarpeet löytyivät kodin komeroista.
 – Ei lapset tätä pelkää, vaikka pääni tässä pöydällä onkin, hän vakuutti.
 Vantaalaiselle  Nina Nummelalle  Helsinki Halloween Run oli tuttu tapahtuma.
 Nina Nummela päätti pukeutua kissanaiseksi. Petteri Bülow / Yle
 – Olen täällä kuudetta kertaa. Jokaiseen kisaan hankin uuden puvun, kissanaiseksi sonnustautunut Nummela nauroi.
 "Parasta oli nähdä lasten iloiset ilmeet matkan varella"
 Janika Sinkari-Karjalainen  ja  Niina Wuorio  kertoivat hankkineensa puvut jo parisen vuotta sitten.
 Janika Sinkari-Karjalainen ja Niina Wuorio kertoivat pitävänsä hupijuoksutapahtumista.  Petteri Bülow / Yle
 Tapahtumia on koronan vuoksi peruttu ja nyt asut saatiin käyttöön.
 – Todella hyvä fiilis, Wuorio sanoi.
 – Ollaan aiemmin oltu Extreme Run hupijuoksutapahtumassa, mutta tämä on ensimmäinen kerta tässä tapahtumassa, Sinkari- Karjalainen kertoi.
 Molemmat totesivat, että on mahtavaa päästä yhdessä juoksemaan.
 – Vuorotellen valitaan teema-asut. Nyt oli mun vuoro, Sinkari-Karjalainen sanoi.
 Jarmo Lehtinen  kertoi harrastavansa juoksua aktiivisesti. Halloween Run oli hänelle ensimmäinen.
 Jarmo Lehtinen oli pukenut ylleen jussipaidan, vaikka helsinkiläinen onkin. Petteri Bülow / Yle
 Tanja Piha  on juossut myös maratoneja. Helsinki Halloween Runissa valittavana oli viiden tai kymmenen kilometrin juoksumatka.
 Tanja Piha on maratoonari, joka nautti Helsingissä järjestetystä hupijuoksutapahtumasta. Petteri Bülow / Yle
 Julian  mielestä parasta tapahtumassa olivat lasten iloiset ilmeet matkan varrella.
 Juliasta juoksutapahtuma oli mukava kokemus. Hän  ilahtui nähdessään lasten suuren riemun. Petteri Bülow / Yle
 – Ihan parasta oli nähdä lasten iloiset ilmeet tuolla matkan varrella, Julia kertoi maaliin saavuttuaan.
 Eino Ropponen  päätti pukeutua luurankopojaksi.
 Eino Ropponen oli pukeutunut luurankoasuun. Petteri Bülow / Yle
 Kalle Lotta  saapui maaliin kärkikahinoissa. Hän sijoittui miesten sarjassa neljänneksi.
 Kalle Lotta oli illan kovakuntoisimpia juoksijoita. Petteri Bülow / Yle
 Halloweenin juhlinta on siis jo vakiinnuttanut paikkansa myös Suomen pimeässä syksyssä. Noidat ja haamut ovat liikkeellä Yhdysvalloista rantautuneessa juhlassa.
 Lue lisää:
 Halloweenin vietto on lapsille jo perinnettä – merkkipäiväksi siitä ei vielä ole
 Halikon kurpitsapuistossa ensimmäisellä viikolla jopa 70 000 kävijää – yleisöä Hangosta Petsamoon
 Halloween-hauskuuksista ei tarvitse luopua korona-aikanakaan – lastenlääkäri antaa vinkit turvalliseen juhlintaan

"Todella hyvä fiilis" – Koronarajoitusten höllentyminen on saanut ihmiset jälleen liikkeelle


Åbo Akademi on irtisanonut rehtorinsa  Moira von Wrightin . Yliopiston hallituksen mukaan syynä irtisanomiseen on luottamuskriisi sekä hallituksen ja rehtorin eriävä näkemys johtajuudesta yliopistossa.
 Hallitus päätti asiasta kokouksessaan maanantaina. Rehtorin tehtäviä hoitaa toistaiseksi vararehtori  Mikael Lindfelt .
 Åbo Akademi aikoo kertoa lähiaikoina uuden rehtorin rekrytoinnista.
 Professori von Wright aloitti Åbo Akademin rehtorina vuonna 2019. Tuolloin hänen valintaansa perusteltiin muun muassa von Wrightin yhteistyökyvyllä, visionäärisellä ajattelulla, professorin pätevyydellä ja hyvällä johtamistaidolla. Rehtorin toimikauden oli tarkoitus kestää vuoteen 2024.
 Åbo Akademin hallitus korosti tiedotteessaan, että von Wrightin aikana alkanut kehitystyö on tarpeen ja tulee jatkumaan.
 Åbo Akademi on ruotsinkielinen yliopisto, joka toimii pääosin Turussa. Yliopistolla on toimintaa myös Vaasassa.
 Lue myös:
 Åbo Akademin rehtoriksi valittu Moira von Wright – hän on ensimmäinen nainen tehtävässä
 Åbo Akademi saa kolme miljoonaa lahjoitusvaroja – kohteena kasvatustiede

Åbo Akademi on irtisanonut rehtorinsa Moira von Wrightin – syynä luottamuskriisi


Summary: Kiintiö olisi poronhoitoalueen ulkopuolella. Esitystään ministeriö perustelee sillä, että metsästyksellä säädellään susikannan kasvua ja ehkäistään vahinkoja.

Maa- ja metsätalousministeriö on valmis antamaan 20 sudelle kaatoluvan ensi vuonna. Ministeriö on lähettänyt asiasta lausunnoille asetuksen, joka sallisi suden kannanhoidollisen metsästyksen koko maassa.
 Esitystään ministeriö perustelee susikannan hoitosuunnitelmalla.
 – Metsästyksen avulla säädellään susikannan kasvua, ehkäistään vahinkoja ja edistetään suden hyväksyttävyyttä, maa- ja metsätalousministeri  Jari Leppä  (kesk.) sanoo.
 EU:n luontodirektiivin mukaan susi on Suomessa poronhoitoalueen ulkopuolella tiukasti suojeltu laji. Suojelusta voidaan kuitenkin poiketa, jos metsästykselle asetetaan selkeä tavoite ja osoitetaan, ettei muuta tyydyttävää ratkaisua ole.
 Kiintiö olisi 20 sutta poronhoitoalueen ulkopuolella. Kiintiö ei koske poliisin määräyksellä lopetettuja susia eikä Riistakeskuksen myöntämiä vahinko- ja turvallisuusperusteisia poikkeuslupia.
 Ministeriön tavoitteena on vahvistaa asetus joulukuun alussa, jolloin metsästys voisi alkaa vuodenvaihteen jälkeen.
 Luke: Suomessa suurin susikanta sataan vuoteen
 Luonnonvarakeskuksen (Luke) kanta-arvion mukaan Suomessa oli tämän vuoden maaliskuussa 28 susilaumaa. Susilaumojen lisäksi maaliskuussa oli 20 reviirin merkannutta susiparia.
 Kyseessä on Suomen suurin susikanta sataan vuoteen. Suden pennut syntyvät huhti–toukokuussa, joten kanta on loppuvuodesta huomattavasti suurempi kuin maaliskuussa.
 Luken kanta-arvio sisältää ennustemallin, joka kuvaa susikannan muutoksia maaliskuun kanta-arvion jälkeen. Marraskuussa 2021 Suomessa on 90 prosentin todennäköisyydellä 36–51 susilaumaa ja 70–84 susireviiriä. Ennustemalli perustuu tutkimustietoon suden pentutuotosta ja kuolleisuudesta.
 Mitä mieltä olet suden metsästämisestä? Voit keskustella aiheesta 2.11. kello 23:een saakka.
 Lue myös:
 Siikalatvalaisilta loppuvat keinot susien kanssa – lampaat syötiin pihasta ja lapsille on annettu koulumatkoille kilikellot
 Kuusamossa kaadettiin urossusi – kymmenet porot ovat joutuneet raadelluiksi syksyn aikana
 Sallassa susien yli moottorikelkalla ajaneen henkilöllisyys ei selvinnyt – tutkinta keskeytettiin
 Susihavaintojen määrä räjähti Lapissa, porovahinkoja ilmoitettu pian 250 – "Enemmän kuin koskaan elämäni aikana", sanoo vahinkotarkastaja
 Suomen susikanta on liian pieni säilyäkseen geneettisesti elinvoimaisena – näin kertoo suden suojelua pohtineen hankkeen väliraportti

Maa- ja metsätalousministeriö esittää kaatolupaa 20 sudelle


Summary: Järven tilalle tehtävä uusi louhos toisi Terrafamen kaivokselle kymmeniä vuosia jatkoaikaa. Luonnonsuojeluliiton mukaan uhkana ovat louhimisesta jäävät sadat miljoonat tonnit kaivannaisjätettä.

Kulta ja arvometallit sekä niiden louhinta

Säiliöauto täyttää kiveen kairattuja reikiä nestemäisellä räjähdysaineella, kuormaaja nostaa malmikuormaa järkälemäisen kivenkuljetusauton kyytiin.
 Tältä näyttää yli 200 metriä syvän Terrafamen Kuusilammen louhoksen pohjalla.
 Muutamien kilometrien alueella peruskalliossa lepää Euroopan suurimmmat nikkelivarannot sekä sinkkiä, kobolttia ja pieniä määriä muita metalleja.
 Vuodesta 2008 lähtien louhoksesta on kaivettu noin 150 miljoonaa tonnia malmeja.
 Jäljellä olevilla malmeilla Terrafamen tuotanto voisi jatkua yhtiön mukaan noin vuoteen 2035 asti.
 Jos Terrafamen suunnitelmat toteutuvat, alueella kuitenkin louhitaan vielä vuosikymmeniä pidempään.
 Terrafame haluaa Kolmisoppi-järven malmit
 Terrafame haluaa laajentaa kaivostaan ja avata uuden louhoksen alueellaan sijaitsevaan Kolmisoppi-järven malmiesiintymään.
 Malmio makaa järven alla.
 Siksi Terrafamen suunnitelmana on padota ja kuivata noin puolet järvestä ja tehdä tilalle avolouhos.
 Järvestä kuivatettaisiin nykyisten suunnitelmien mukaan noin neliökilometrin laajuinen alue. Koko louhos olisi kooltaan noin kaksi neliökilometriä.
 Kolmisopin alla on malmeja suunnilleen saman verran kuin nykyisin kaivettavassa louhoksessa.
 Järven malmien turvin Terrafamen tuotanto jatkuisi yhtiön mukaan varmuudella ainakin 2050-luvulle – ja mahdollisesti jopa 2080-luvulle asti.
 – Meidän arviomme mukaan luvitusprosessin pitäisi olla valmis suunnilleen 2025–26. Tarkoitus olisi päästä Kolmisoppeen louhimaan noin vuonna 2027, Terrafamen toimitusjohtaja  Joni Lukkaroinen  sanoo.
 Seuraava askel luvituksessa koittaa vuodenvaihteessa, kun Terrafame hakee ympäristölupaa. Toimitusjohtaja Lukkaroinen on "erittäin luottavainen" siihen, että luvat heltiävät.
 – Ympäristövaikutusten arvioinnin yhteydessä muutimme hankesuunnitelmaa jonkin verran ja pääsimme ratkaisuun, jonka uskomme olevan luvitettavissa.
 Palataan ympäristökysymyksiin tuonnempana.
 Terrafame: nykyisille 1 500 työpaikalle vuosikymmenien jatkoaika
 Uusi louhos on pitkällä aikavälillä elintärkeä Terrafamen jatkon kannalta.
 Epävarmojen vuosien jälkeen yhtiö on ottanut uuden suunnan ja lähtenyt mukaan akkubisnekseen. Kun Terrafame aiemmin myi esimerkiksi sinkkiä ja nikkeliä bulkkitavarana, se jalostaa jatkossa metallit akkukemikaaleiksi uudella kesällä käynnistetyllä tehtaallaan.
 – Me olemme siirtyneet entistä vahvemmin jalostusketjussa eteenpäin ja olemme nyt yksi johtava akkukemikaaliyhtiö, siis kemianteollisuuden yhtiö, Lukkaroinen sanoo.
 Akkukemikaalitehdas saadaan Lukkaroisen mukaan pyörimään täydellä teholla suunnilleen vuoden kuluttua, mikäli isompia ongelmia ei ilmene.
 Maailmalla akkukemikaalien kysyntä kasvaa kohisten, koska niitä tarvitaan nopeasti kasvavilla sähköautomarkkinoilla.
 Terrafamen tuottamat akkukemikaalit aiheuttavat yhtiön mukaan hiilidioksidipäästöjä 60 prosenttia vähemmän kuin alalla keskimäärin. Se on yhtiölle kilpailuetu, josta kertoo esimerkiksi Terrafamen  juuri aloittama yhteistyö autovalmistaja Renault'n kanssa .
 Terrafame lupailee, että akkukemikaalien turvin sen kannattavuus paranee.
 Valtio on pääomittanut Terrafamea yli 600 miljoonalla, muttei ole toistaiseksi saanut yhtiöltä osinkoja. Viime vuosina Terrafamen tulosta on painanut etenkin akkukemikaalitehtaan vaatima noin 240 miljoonan euron investointi. Vuoden kolmannella neljänneksellä  Terrafamen myynti kasvoi mutta tulos oli tappiollinen .
 – Siinä vaiheessa kun akkukemikaalitehdas on täysin ajettu käyntiin, niin Terrafamen kannattavuus tulee olemaan oikein hyvä, Lukkaroinen sanoo.
 Terrafamella on valtava merkitys myös koko Kainuun taloudelle.
 Konsulttiyhtiö Rambollin selvityksen mukaan Terrafamen osuus Kainuun kokonaistuotoksesta lähenee jo 20 prosenttia.
 Uusi louhos ei synnyttäisi uusia työpaikkoja muutoin kuin rakennusvaiheessa, mutta nykyisiä töitä riittäisi pidemmäksi aikaa.
 – Uudella louhoksella me voidaan turvata vuosikymmeniksi eteenpäin noin 1 500 työpaikkaa, jotka meitä terrafamelaisia töissä päivittäin käy, toimitusjohtaja Lukkaroinen sanoo.
 Yksi uhka on ylitse muiden, sanoo luonnonsuojeluliitto
 Terrafamen edeltäjä Talvivaara – ja Terrafame sen perijänä – olivat vuosikausia otsikoissa lähinnä ympäristöongelmista.
 Talvivaaran aikaiset ympäristöongelmat on selätetty, mutta alueella on yhä esimerkiksi vaaralliseksi jätteeksi luokiteltuja vanhoja vesienkäsittelysakkoja Talvivaaran ajoilta. Lähistön järvistä esimerkiksi Salminen on pilaantunut, ja  Terrafame on kertonut kunnostavansa sitä . Vanhoista ympäristövahingoista  käydään tällä hetkellä myös korvausoikeudenkäyntiä .
 Laajennus vaikuttaisi suorimmin puoliksi kuivattavaan Kolmisoppi-järveen ja sen lähialueille, jonne nousee esimerkiksi uudet sivukivikasat ja tulee melu-, maisema- ja pölyhaittoja.
 Järvestä lähtevässä Tuhkajoessa asuva taimenkanta voisi vaarautua, lähialueen eläimistön elinalueet pienenisivät hieman.
 Suomen luonnonsuojeluliiton mukaan laajennushankkeessa on useita riskejä.
 – Kaikkein suurin ongelma on kaivannaisjäte, ja se on tuhatvuotinen ongelma, sanoo luonnonsuojeluliiton kaivosasiantuntija, biokemisti  Jari Natunen .
 Kaivannaisjätteen eli malmipitoisen ylijäävän kiviaineksen määrä karkeasti tuplautuisi laajennuksessa. Jos kaivannaisjäte pääsee vaikuttamaan ympäristöön, se on Natusen mukaan vaarallista.
 – Kivi on rikkipitoista, se reagoi ilman ja veden kanssa ja siitä syntyy rikkihappoa, joka liuottaa raskasmetallit, Natunen sanoo.
 Kaivannaisjätteet kapseloidaan eli eristetään vedeltä ja ilmalta, mutta luonnonsuojeluliitto sanoo, että kapselointi pettää ennen pitkää – kaivannaisjäte kun jää alueelle ikuisesti.
 Natusen mukaan hapan metallivaluma vuotaisi vuosisatojen ajan vesistöihin sadoista miljoonista tonneista kaivannaisjätettä, kun kaivos aikanaan suljetaan.
 Terrafame vakuuttelee, että jätteen sulkemiseen käytettävät suojarakenteet kestävät.
 – Ensimmäiset sulkemistoimenpiteet on tarkoitus aloittaa ensi vuonna eli meillähän tulee olemaan 30 tai 60 vuotta aikaa seurata, että rakenteet myös kestävät, Lukkaroinen sanoo.
 Viranomaiskantaa kaivannaisjätteeseen ja useimpiin muihin ympäristökysymyksiin saadaan vielä odottaa.
 Terrafame on jo hoitanut luvituksen ensimmäisen vaiheen eli  ympäristövaikutusten arvioinnin  (YVA). YVA-selostus on parhaillaan arvioitavana Kainuun ely-keskuksessa, joka antaa lausuntonsa vielä syksyllä. Yhtiöllä on jo myös Tukesilta haettava kaivoslupa.
 Tiukempi syyni on vasta edessä.
 Se koittaa, kun Terrafame jättää ympäristölupahakemuksensa Pohjois-Suomen aville eli aluehallintovirastolle.
 Avin käsittelyssä ratkeaa, pääseekö Terrafame käsiksi Kolmisoppi-järven malmeihin.

Järveen pato, vesi pois ja tilalle uusi louhos jopa 2080-luvulle asti – Talvivaaran jatkaja Terrafame haluaa laajentaa kaivostaan Kainuussa


Summary: Työsuojeluviranomainen katsoo, että Woltin ruokalähetit ovat työsuhteessa ja heidän tekemistään työtunneista tulee pitää työaikakirjanpitoa.

Työsuojeluviranomainen katsoo, että ruokakuljetusyhtiö Woltin ruokalähetit ovat työsuhteessa ja että heidän tekemistään työtunneista tulee pitää työaikakirjanpitoa.
 Päätöksessä määrätään, että Woltin pitää 14 päivän sisällä ryhtyä toimenpiteisiin työaikakirjanpidon pitämiseksi tai tekemään toimenpiteistä selvitys työsuojeluviranomaiselle.
 Asiasta päätti Etelä-Suomen aluehallintoviraston työsuojelun vastuualue. Päätöksestä voi valittaa hallinto-oikeuteen.

Woltin ruokalähetit ovat työsuhteessa, katsoo aluehallintovirasto


Summary: Harvinaislaatuinen kunnostusurakka parantaa luonnon monimuotoisuutta ja tuo tietoa biomassan hyödyntämisestä Pyhtäällä.

Pyhtään Verssonpohja oli vielä 1950-luvulla avoin, mutta nyt rantahietikkoa peittävät korret, lepikko ja ruovikko. Alueen lajistoa uhkaa rehevöityminen ja sen aiheuttama runsas kasvillisuuden leviäminen.
 Hiekkaranta sijaitsee Itämeren rannalla, noin Kotkan ja Loviisan puolessa välissä. Ranta on heikossa kunnossa, mutta kohta on toisin.
 Hiekkarantaa on tarkoitus ennallistaa kuorimalla pois ei-toivottu kasvillisuus ja näin mahdollistaa hiekkarantakasvillisuuden palautuminen ja säilyminen.
 Merinätkelmä kuuluu hiekkarantojen tyypilliseen kasvillisuuteen.  Petra Pohjola
 Poistettava kasvillisuus on rantakasvillisuutta, mutta rannalla on myös muutamia isoja puita, joiden versot ovat vallanneet tilaa.
 – Ei-toivotut lajit ovat käytännössä järviruokoa ja muuta luhtakasvillisuutta. Ne ovat on levinneet mereen rehevöitymisen vaikutuksesta, kertoo biologi  Kimmo Inki  Kaakkois-Suomen ELY-keskuksesta.
 Hiekkarannan ja vesialueen väliiin on syntynyt leppävyöhyke. Puut ovat tarttuneet ja kasvaneet kiinni alueelle kertyneeseen kuivuneeseen kortemassaan.
 Harvinaslaatuinen kunnostusurakka hyödyttää sekä luontoa että ihmisiä. Kunnostustoimilla lisätään luonnon monimuotoisuutta, ehkäistään umpeenkasvamista ja kasvatetaan alueen virkitysarvoja. Samalla kunnostajat saavat tietoa siitä, kuinka rehevöitymisen aikaansaamaa biomassaa voidaan hyödyntää.
 Osa hiekkarannasta on pysynyt auki. Etualalla näkyy koko maassa rauhoitettu rantatyräkki. Petra Pohjola
 Kunnostustöiden jälkeen biologi Kimmo Inki toivoo, että esimerkiksi merenrannoille luonnollisesti kuuluva ketomaruna palaa alueelle.
 – Ketomaruna on perhosille tärkeä. Ne ruokailevat mesikasveissa, kertoo Inki.
 Suurin osa työstä tehdään koneellisesti, mutta arvokkaan hiekkarantakasvuston päällä vältetään koneella liikkumista.
 Lisätietoa biomassan hyötykäytöstä
 Verssonpohjan hiekkarannan hoitotoimenpiteet tehdään marraskuun aikana. Kunnostuksen toivotaan jäävän kertaluontoiseksi, sillä veden laatu itäisellä Suomenlahdella on ollut paranemaan päin.
 Hiekkarannalle kuulumatonta kasvillisuutta poistetaan noin 200 metrin matkalta. Työt jatkunevat seuraavina vuosina.
 Poistettava kasvillisuus läjitetään pohjavesialueen ulkopuolelle, läheiselle Verkkoniemelle. Biomassa lajitellaan niin, että se olisi mahdollista uusiokäyttää kasvupohjana.
 Lajittelua tarvitaan, koska massassa ei saa olla esimerkiksi isoja kiviä, jotka voisivat rikkoa massan murskaamiseen käytettäviä teriä.
 – Projektissa saadaan lisää kokemusta hiekkarantakunnostuksessa syntyneen biomassan hyötykäytöstä, Inki toteaa.
 Verssonpohjan rantahietikolle on ajautunut korsimassaa, ja rannan eristää merestä leppätaimikko, luhta ja ruovikko.  Petra Pohjola.
 Ensi kesänä huomattavasti nykyistä suurempi osa Verssonpohjan hiekkarannasta tulee olemaan avoimena aallokolle. Se lisää sekä alueen taantuneen lajiston että ihmisten viihtyvyyttä.
 Hanke toteutetaan osana Ympäristöministeriön rahoittamaa Helmi-elinympäristöohjelmaa yhteistyössä Pyhtään kunnan kanssa.

Itämeren rannalla oli vuosikymmeniä sitten hieno hiekkaranta – kohta ranta raivataan esiin harvinaisille kasveille je perhosille


Summary: Visa- ja Mastercard-korteilla ei pysty maksamaan useissa kaupoissa pitkin Suomea.

Korttimaksuissa on laajoja häiriöitä S-ryhmän kaupoissa.
 Korttimaksujen reititys- ja tilityspalveluja kaupoille tuottavan palveluntarjoajan verkkoyhteydet ovat alhaalla, eivätkä maksut onnistu Visa- tai Mastercard-korteilla. Häiriö alkoi kahdeksan aikaan maanantaiaamuna.
 S-ryhmästä kerrotaan, ettei S-ryhmän kaupoissa pysty nyt maksamaan lainkaan Visa- tai Mastercard-korteilla. S-Pankin kortilla voi edelleen maksaa.
 Vika saattaa koskea myös muita kauppoja, jotka käyttävät samaa palveluntarjoajaa.
 Vian kestoa ei osata vielä arvioida.
 Juttu päivittyy.

S-ryhmän kaupoissa isoja korttimaksuongelmia: Visa ja Mastercard eivät toimi


Summary: Helsingin hallinto-oikeus on kumonnut oikeuskanslerinviraston päätöksen Berner-papereiden tietojen epäämisestä ja palauttanut asian oikeuskanslerille uudelleen käsiteltäväksi.

Yleisradion toimittaja  Merja Niilola  pyysi saada oikeuskanslerinvirastolta oikeuskanslerin sähköpostit ja kirjalliset ohjeet, jotka liittyivät liikenne- ja viestintäministeri  Anne Bernerin  siirtymiseen Skandinaviska Enskilda Bankenin (SEB) hallitukseen.
 Helsingin hallinto-oikeus on kumonnut oikeuskanslerinviraston päätöksen ja palauttanut asian uudelleen käsiteltäväksi.
 Niilola teki helmikuussa 2019 tarkasti yksilöidyn tietopyynnön ja pyysi saada oikeuskansleri  Tuomas Pöystin  sähköpostit ja kirjalliset ohjeet, jotka liittyivät liikenne- ja viestintäministeri Bernerin siirtymiseen SEB:n hallitukseen.
 Helsingin hallinto-oikeus perusteli päätöstään sillä, että Suomen perustuslain 12 §:n 2 momentin mukaan viranomaisen hallussa olevat asiakirjat ja muut tallenteet ovat julkisia, jollei niiden julkisuutta ole välttämättömien syiden vuoksi lailla erikseen rajoitettu.

Korkein hallinto-oikeus: Yle voitti oikeuskanslerin Berner-papereiden julkisuuskiistassa


Summary: Lainmuutosta vaativat Raiskauskriisikeskus Tukinainen sekä syyskuussa alulle laitettu kansalaisaloite. Tukinaisesta kerrotaan, että useiden heihin yhteyttä ottavien kokemukset ovat 20-30 vuoden takaa.

Raiskauskriisikeskus Tukinainen vaatii, että lapsiin kohdistuneista seksuaalirikoksista poistettaisiin vanhenemisaika. Tukinaisen mukaan uhrit käsittelevät lapsuudessa koettua seksuaalista väkivaltaa usein vasta aikuisena, jolloin rikokset ovat jo voineet vanheta rikosoikeudellisesti.
 – On paljon henkilöitä, joille on lapsuudessa tapahtunut kaikenlaista, mutta vaikutukset tulevat tarkempaan käsittelyyn vasta vanhemmalla iällä, kun ollaan nuoria aikuisia tai jopa keski-iässä, kertoo Raiskauskriisikeskus Tukinaisen kriisityön kehittämispäällikkö  Heli Heinjoki .
 – Noin puolet meihin yhteyttä ottavista on sellaisia, joiden kokemukset ovat lapsuudesta 20–30 vuoden takaa.
 Oikeusministeriö asetti vuonna 2019 työryhmän valmistelemaan seksuaalirikoslain kokonaisuudistusta. Viime vuonna lausuntokierroksella ollut mietintö sai runsaasti kritiikkiä. Oikeusministeriön mukaan hallituksen on määrä antaa eduskunnalle esitys uudistuksesta alkuvuodesta 2022.
 Heinjoen mukaan oikeusprosessilla on iso osa lapsena seksuaalista väkivaltaa kokeneiden toipumisessa.
 – Toipumisen näkökulmasta sillä on osuutensa, että oikeudellisesti katsotaan, millainen se juttu on, tekijät saavat teostaan asiaankuuluvat rangaistukset ja kantavat siitä myös vastuun. Meidän näkökulmastamme toipuminen ja rikosprosessi menevät ikään kuin käsi kädessä.
 "Pohjoismainen oikeuskäytäntö"
 Myös syyskuussa alulle laitettu kansalaisaloite vaatii lapsiin kohdistuvien seksuaalirikosten muuttamista vanhentumattomiksi. Tukinainen ei ole perustanut kansalaisaloitetta, vaan sen ovat tehneet yksityishenkilöt. Aloitteen mukaan lapsiin kohdistuvien seksuaalirikosten vanhenemisaika on Suomessa lyhyt verrattuna useisiin länsimaihin.
 Vuoden 2006 lakimuutoksen myötä lapsiin kohdistuvien vakavimpien seksuaalirikosten syyteoikeus vanhenee Suomessa aikaisintaan uhrin täyttäessä 28 vuotta. Lievemmässä rikoksessa eli lapsen houkuttelemisessa seksuaalisiin tarkoituksiin syyteoikeus vanhentuu aikaisintaan uhrin täyttäessä 23 vuotta.
 Myös Tukinaisen kannanotossa vedotaan siihen, että lakimuutoksella seurattaisiin pohjoismaista oikeuskäytäntöä.
 – Pohjoismaissa on nyt kiinnitetty vanhenemisaikoihin huomiota, joissain maissa rikokset vanhenevat vasta, kun uhri täyttää 30 vuotta. Rikos ei näissäkään vanhene, jos on tapahtunut yhdyntä, sanoo Raiskauskriisikeskus Tukinaisen kehittämispäällikkö, juristi  Riitta Silver .
 Silver käyttää esimerkkinä länsinaapuria.
 – Ruotsissa tehtiin viime vuonna muutos juuri tähän, että lapsiin kohdistuvat sukupuoliyhteyden sisältävät raiskaukset on säädetty vanhentumattomaksi, kun tekijänä on vanhempi henkilö. Siellä on se poikkeus, että jos tekijä on alle 21-vuotias, vanhentumisaikoja noudatetaan.
  Aiemman muutoksen vaikutukset eivät näy vielä
 Ajatus lapsiin kohdistuvien seksuaalirikosten muuttamisesta rikosoikeudellisesti vanhentumattomiksi ei saa vihreää valoa Lapin yliopiston rikosoikeuden professorilta  Minna Kimpimäeltä . Varauksetonta kannatusta ei anna myöskään Turun yliopiston prosessioikeuden professori  Johanna Niemi .
 Niemi huomauttaa, että Suomessa ei ole vielä nähty vaikutuksia, joita vuoden 2006 muutos tuo tullessaan. Tämä johtuu siitä, että lakimuutos koskee vain sen jälkeen tehtyjä tekoja, sillä lainsäädäntö ei voi tulla takautuvasti voimaan.
 Professori Kimpimäki huomauttaa Suomen rikoslainsäädännön lähtökohdan olevan, että kaikki rikokset vanhentuvat lukuun ottamatta rikoksia, joista säädetty ankarin rangaistus on elinkautinen vankeus. Käytännössä tämä tarkoittaa murhaa.
 – Muutkin hyvin vakavat rikokset vanhentuvat, joten sieltä olisi aika vaikeaa erottaa pelkästään ne lapsiin kohdistuvat seksuaalirikokset. Sitä pohdintaa pitäisi sitten tehdä yleisemmällä tasolla, Kimpimäki sanoo.
 Löytyisikö tukevaa näyttöä?
 Käytännön syyt ovat painavin tekijä Kimpimäen vastustukselle.
 – Nämä Suomessa käydyt kaukaisia tapahtumia koskeneet murhaoikeudenkäynnit ovat osoittaneet, kuinka vaikeaa rikosten toteen näyttäminen on vuosikymmenten jälkeen. Seksuaalirikokset ovat jo normaaleissa olosuhteissa ja pian tapahtuneen jälkeen käsiteltynä haastavia näyttää toteen. Vaikeudet vain korostuisivat, kun puhutaan vuosikymmeniä aiemmin tehdystä teosta, Kimpimäki sanoo.
 – Pelkkä uhrin sana ei riitä näytöksi, vaikka se olisi uskottava ja vakuuttava. Aina pitää olla sitä tukevaa näyttöä. Kimpimäki toteaa, että myöskään todistajat eivät todennäköisesti voisi vuosikymmenten jälkeen kertoa asioista sillä tarkkuudella, että se toimisi tukevana näyttönä. Myös puolustuksen olisi haasteellista vastata syytteeseen, joka koskee vuosikymmenten takaisia tapahtumia, hän arvioi.
 – En tiedä, kenen etua palvelisivat oikeudenkäynnit, jotka olisivat käytännössä kaikille haastavia, pitkiä, raskaita ja johtaisivat näytön puuttuessa hylkäävään tuomioon.
 Tuomioiden ei uskota lisääntyvän
 Professori Niemi ei usko, että lapseen kohdistuvien seksuaalirikosten muuttaminen rikosoikeudellisesti vanhentumattomiksi vaikuttaisi rikosprosessien määrään.
 – Monelle uhrille on varmasti tärkeämpää, että saa terapiaa ja ammattilaisen kanssa työstää läpi ne asiat kuin se, että lähtee hyvin vaikeaan rikosprosessiin. Tämä ei kuitenkaan poista sitä, että joillekin rikosprosessi voi olla todella tärkeä asia, vaikka rikoksesta on kulunut jo hyvin pitkä aika, Niemi pohtii.
 – Nykyistä pidempi vanhentumisaika voisi olla jopa yleiseltä kannalta tärkeää, jos on esimerkiksi tekijä, jolla on ollut paljon uhreja, mutta kukaan ei ole pystynyt tapahtumien aikaan viemään asiaa eteenpäin rikosprosessissa. Niemi ja Kimpimäki eivät myöskään usko, että muutos lisäisi kyseisistä rikoksista annettujen tuomioiden määrää.
 – Tietysti voi olla, että on jokin yksittäinen poikkeustapaus, jossa riittävä näyttö löytyisi, mutta varmastikaan tuomiot eivät suuressa mittakaavassa lisääntyisi, Kimpimäki sanoo.
 Raiskauskriisikeskus Tukinainen antaa tukea, apua ja neuvontaa seksuaalirikosten uhreille, heidän läheisilleen ja uhrien parissa työskenteleville. Kriisipäivystys toimii numerossa 0800 97899 ma–to kello 9–15 sekä la–su kello 15–21. Juristipäivystys numerossa 0800 97895 ma–to kello 11–16.

Lapsiin kohdistuneiden seksuaalirikosten vanhenemisaika haluttaisiin poistaa – rikosoikeuden professori näkee asiassa käytännön ongelmia


Summary: Yli satavuotiaan hotellin historiassa alkaa uusi luku, kun sen uudisrakennus avautuu Turun keskustassa. Pikkujoulukauden kynnyksellä juhlavarauksia on paljon, mutta kokouskysyntä ei ole elpynyt koronasta.

Maanantaina avautuva uusi Hamburger Börs on herättänyt runsaasti mielenkiintoa etukäteen. Turun kauppatorin laidalla sijaitsevan uusvanhan hotellin varauskirjat ovat täyttyneet loppuvuoden osalta vauhdilla.
 Scandicin Turun alueen hotelleja johtavan  Mikko Henrikssonin  mukaan varauksia on tullut ympäri maata, ja moni turkulainenkin on jo varannut yöpymisen.
 – Olemme todella tyytyväisiä, varauksia on tullut ihan ennätysmäärä. Kaikki lauantait tämän vuoden puolella on jo täyteen varattu. Muinakin päivinä isommat huoneet ja sviitit on lähes kaikki varattu, hajapäiviä vielä löytyy, kertoo Henriksson.
 Hotellissa on 272 huonetta, ravintoloita sekä juhla- ja kokoustiloja. Suojeltu vanha jugend-osa Kauppiaskadun puolella on valjastettu kokousten ja juhlien pitopaikaksi.
 Hotellin vanhin osa Kauppiaskadun puolella on suojeltu. Arash Matin / Yle
 Pikkujouluja sekä muita juhlia varten on Mikko Henrikssonin mukaan tehty jo runsaasti varauksia. Vuosi sitten uusi Hamburger Börs oli vasta rakenteilla, mutta sen ohella Henriksson johtaa kolmea muuta Scandic-hotellia Turussa.
 – Ero viime vuoteen on selkeä, viime vuonna ei juhlia vietetty. Tänä vuonna iloksemme moni yritys viettää pikkujoulua.
 Sen sijaan kokoustilojen kysyntä ei ole vieläkään toipunut koronasta. Erikokoisia kokoustiloja uudessa Börsissä on 11.
 – Pientä elpymistä on tapahtunut, mutta selkeästi ei olla lähellä koronaa edeltävää aikaa. On mielenkiintoista nähdä, mikä se uusi normaali sitten on, ja kuinka paljon kokouksia pidetään jatkossa etänä. Uskon, että lähikokouksiakin pidetään hieman enemmän kuin tällä hetkellä, sanoo Henriksson.
 Loppuviikosta hotellia valmisteltiin kuumeisesti avajaiskuntoon. Arash Matin / Yle
 Turun matkailumarkkina on Scandicin Mikko Henrikssonin mukaan hyvässä kehityksessä, joten kaikelle hotellikapasiteetille riittänee jatkossa kysyntää. Muun muassa kilpaileva Sokos Hotels -ketju avasi taannoin Kupittaalle uuden hotellin.
 – On tiettyjä hyviä merkkejä, joihin tulevaisuuden ennusteita voi peilata. Turkuhan oli hyvässä kasvussa jo ennen koronaa, ja uskon, että trendi jatkuu myös tulevaisuudessa. Kunhan kansainvälinenkin matkustus taas lähtee käyntiin, sekin varmasti osaltaan auttaa.
 Ravintoloihin löytyi hyvin työvoimaa
 Turun kauppatorin kulmalla aiemmin sijainnut hotellirakennus purettiin syksyn 2019 aikana. Etenkin sen yökerho oli suosittu biletyspaikka.
 Uuteen Hamburger Börsiin yökerhoa ei tule. Vetonaulaa sen sijaan odotetaan yhdeksännen kerroksen näköalaravintolasta.
 Pari vuotta sitten puretun vanhan Börsin paikalle noussut uudisrakennus on valmis, mutta Turun kauppatorin remontti jatkuu. Arash Matin / Yle
 Ravintola-alalla on yleisesti ollut viime aikoina vaikeuksia löytää osaavaa henkilökuntaa. Rekrytointiongelmiin ei kuitenkaan Mikko Henrikssonin mukaan törmätty.
 – Olemme varmasti selvinneet Börsin hyvän nimen ansiosta, se on kiinnostanut myös henkilökuntaa. Siinä mielessä meidän rekrytointimme oli helpompi kuin ehkä muilla, koska on niin valtavan tunnetusta brändistä kyse.
 Kaikkiaan uuteen Hamburger Börsiin tulee noin 40 Scandicin omaa työntekijää, joista osa on osa-aikaisia. Lisäksi hotelli työllistää alihankkijoiden työntekijöitä.
 Uutta ja vanhaa sisäpihalla Kauppiaskadulta katsottuna. Arash Matin / Yle
 Edellisen Hamburger Börsin purku ajoi turkulaiset barrikadeille
 Uudisrakennuksen tieltä purettu rakennus oli vain 40 vuoden ikäinen. Se valmistui vuonna 1979 paikalla aiemmin sijainneen  Frithiof Strandellin  suunnitteleman hotellirakennuksen tilalle.
 Turkulaiset intoutuivat osoittamaan mieltään vuonna 1909 valmistuneen jugendtyylisen rakennuksen purkamista vastaan vuonna 1976. Osaltaan tapaus teki vanhaa tuhoavasta "Turun taudista" valtakunnallisestikin tunnetun syndrooman.
 Vastaavaa nousua barrikadeille ei nähty, kun muutama vuosi sitten kerrottiin hotellin uusimissuunnitelmista – päinvastoin monet kiittelivät kauppatorin kulmalle tulevan nyt arvoisensa rakennus.

 Hamburger Börsin vanhin osa Kauppiaskadun puolella on suojeltu. Jugend-rakennus hohtaa nyt entistä ehompana uuden hotellirakennuksen pääsisäänkäynnin edustalla.
 Hotellin juuret ulottuvat vuoteen 1894, jolloin paikalle avattiin ravintola Hamburger Bierhalle.
 Tuolloin paikalla sijaitsi kaksikerroksinen, 1830-luvulta peräisin oleva kivitalo, joka sai nykyisen jugendasunsa vuosisadan lopulla.
 Hamburger Börsin jugend-osan julkisivu on koristeellinen. Arash Matin / Yle
 Ravintolan 1898 ostanut, vasta 28-vuotias  Wallina Valtin  aloitti hotellitoiminnan vuonna 1904.
 Persoonallisena ja tomerana johtajana tunnettu virolais-ruotsalaistaustainen Valtin myi vuonna 1947 hotellin Turun Osuuskaupalle, joka luopui Hamburger Börsin hotellitoiminnasta muutamia vuosia sitten.
 Hotelliketju Scandic Hotels jatkaa toimintaa nyt valmistuneessa uudisrakennuksessa.
 Kulkuväylä jugend-osan kupeessa johtaa sisäpihan uudisrakennuksen pääsisäänkäynnille. Arash Matin / Yle
 Kiinteistön omistava vakuutusyhtiö Lähitapiola totesi kokonaan uuden hotellin rakentamisen kustannustehokkaammaksi kuin vanhan korjaamisen.
 Uudisrakennuksen on suunnitellut Schauman Arkkitehdit, ja pääurakoitsijana toimii rakennusliike YIT. Hankkeen kustannusarvio oli noin 43 miljoonaa euroa.
 Onko sinulla muistoja yöpymisestä tai juhlimisesta vanhassa Turun Hamburger Börsissä? Voit kertoa muistojasi  Yle Tunnuksella , kommentointi sulkeutuu 2.11. kello 23.00.
 Aikakaudet kohtaavat. Arash Matin / Yle
 Lue myös:
 YIT rakentaa Hamburger Börsin uudisrakennuksen Turun keskustaan
 Turun perinteikkäin hotelli uudistuu – TOK luopuu Hamburger Börsistä, tilalle Scandic
 Hamburger Börsin perustaja oli aikansa rautarouva

Uuden Hamburger Börsin varauskalenteri täyttyy vauhdilla – hotellijohtaja uskoo Turun vetovoiman jatkuvan matkailumarkkinoilla


Summary: Elämme liioittelun ja tunnepurkausten maailmassa, jonka varjopuoli on, että sanat alkavat kokea inflaatiota, kun alati pitäisi olla jotain vielä vähän enemmän, hiukan äärimmäisempää, kirjoittaa Roope Lipasti.

Kolumni Kolumneja kirjoittaa laaja joukko Ylen ulkopuolisia tekijöitä. > Kaikki kolumnit löydät täältä > Ykkösaamussa kuullut kolumnit Areenassa ja podcasteina
 Huvitin itseäni taannoin  Antti Tuiskun  haastattelun otsikolla, jossa hän kertoi käyneensä läpi (koronan takia) kaikki tunteet.
 Kaikki tunteet? Ok. Etsin, hain, ja sain käsiini listan, joka sisältää kaikki ne tunteet jotka poptähti kävi läpi heti aamiaisen jälkeen mutta kuitenkin ennen lounasta:
 Arvokkuus, haaveellisuus, hengellisyys, huvittuneisuus, hyväntuulisuus, ihmeissään olo, ikävystyneisyys, ivallisuus, kiihtymys, kiintymys, leikkisyys, mustasukkaisuus, onni, pätevyys, rasittuneisuus, säikähdys, turvallisuus, ujous, vaivaantuneisuus, vastuuntunto, voitonriemu, ylpeys ja ennakkoluulo.
 Ei, enpä usko. Mutta tuo – kukaties otsikonlaatijan aivopieru - kuvaa hyvin aikaamme, jossa liioittelu ja tunteiden turboahtaus ovat pop. Tunteet ovat kaikkialla ja on syytä laittaa huopatossut jalkaan, kun niiden seassa kulkee, sillä yhä useammin ne ovat äärimmäisiä kuin pikkuvauvalla.
 Itseäni häiritsee nykyaikaisessa tunnepuheessa  muun muassa se, kuinka tunteista liki julmin, viha, on otettu niin laajaan käyttöön, ettei se oikein tarkoita enää mitään.
 Useimmat viha- tai fobiatapaukset eivät ole vihaa ensinkään, vaan enemmänkin idiotismia ja silkkaa tolloutta tai perusteetonta halveksuntaa.
 Esimerkiksi vihapuheeksi helposti tuomitaan kaikenlainen epäasiallisuus sekä tietenkin se, kun joku on eri mieltä omien, oikeellisten ja hurskaiden, mielipiteiden kanssa. Tai jos joku surkea äijänkäppänä puhuu ikävästi jostain naisesta, hän edustaa naisvihaa. Hän siis tietoisesti vihaa ylipäänsä naisia, ihan jok’ikistä, etenkin äitiään, vaikka itse luuli vain kiusaavansa Annelia tai peräti olevansa nokkela.
 Läskivihaksi mainittiin eräässä lehtijutussa sellainen, että joku oli todennut ylipainoiselle ihmiselle, kun tämä oli osallistunut jumppaan, että ”ai sinäkin tulit, kiva!”. Se viha tuossa lauseessa oli ennakko-oletuksessa että ylipainoinen ei voi käydä jumpassa.
 Mutta että oikein vihaa, really?
 Fobia on  toinen vastaavanlainen sana. Sehän tarkoittaa irrationaalista pelkoa - ihminen pelkää vaikka aukeita paikkoja - ja siksi sillä on myös selkeästi sairauteen vivahtava kaiku: foobikolla eivät ole ihan kaikki freudit sohvalla.
 Transfobia on tästä hyvä esimerkki. Jo klassikoksi tällä alalla on muodostunut Harry Potterin luoja  J.K.Rowling , joka ironisoi, että ihmisille jotka menstruoivat olisi löydettävissä parempikin termi: ”nainen”. Rowlingia syytettiin transfobiasta. Eli siis että Rowling pelkää transihmisiä.
 Vaikea uskoa. Fobialeimalla vain on helppo lopettaa keskustelu alkuunsa: tuo ei ole oikein oikeustoimikelpoinen.
 Useimmat viha- tai fobiatapaukset eivät  kuitenkaan ole vihaa ensinkään, vaan enemmänkin idiotismia ja silkkaa tolloutta tai perusteetonta halveksuntaa. Mutta viha tietenkin kuulostaa kivemmalta, koska se on uhkaavampaa ja äärimmäisempää ja siksi myös ikään kuin huolestuttavampaa - jotain vähän suurempaa.
 Valitettavasti vain sanat kokevat inflaatiota. Viha tai fobia ovat sellaisia, että kun niitä kylliksi käyttää, ne menettävät merkityksensä. Lisäksi ne jakavat ihmiset entistä kauemmas toisistaan: me hyvikset ja nuo pahikset. Me ihanat, jotka osaamme käyttää sanoja oikein, ja nuo lukutaidottomat ääliöt, jotka osaavat lähinnä röhkiä.
 Viha on – tai ainakin aiemmin on ollut - äärimmäinen tunne. Jos vihaa jotakuta, haluaa hänelle kaikkea mahdollista pahaa. Viha on hyvin henkilökohtaista, jota pitää oikein kerryttämällä kerryttää ja hauduttaa kannen alla.
 Esimerkiksi naisviha -sanan alla tapahtuu kaikenlaista kauheaa ja pöyristyttävää, vihaakin, joten on ongelma, jos sana laventuu yhdentekeväksi. Ja se laventuu, jos pikkuhiljaa kaikenlaiset omasta näkökulmasta väärät asiat tulkitaan vihaksi. Huonokuntoviha. Finniviha. Isonenäviha. Tissiliiviviha.
 Elämme liioittelun ja tunnepurkausten maailmassa , jossa keskitie ei ole Väyläviraston kunnossapitolistalla ollenkaan. Ihmekö sitten, jos moni väistyy tunteiden äärilaitoihin. Niissä elämä on ihanan helppoa ja kätevää, kun itse on aina oikeassa ja vieläpä niin, ettei sitä sovi edes kyseenalaistaa, koska sellainen olisi vihaa.
 Mutta varovainen kannattaa olla: Esimerkiksi vihapuheen kriminalisoimisen vaatijoiden tulisi miettiä kahdesti toivomuksiaan. Riippuu aika paljon määrittelijästä, mikä moista on. Se voi olla tänään yhtä, mutta huomenna vallankahvassa on ehkä joku toinen, jolloin vihapuheen määritelmäkin voi muuttua tai peräti heittää häränpyllyä.
 Roope Lipasti
 Kirjoittaja on lietolainen kirjailija
 Kolumnista voi keskustella 2.11. klo 23.00 saakka.

Roope Lipastin kolumni: Ääritunteita kokemassa


Summary: Alle 15-vuotiaiden määrä putoaa rajusti Suomessa. Vuoteen 2035 mennessä monet kunnat menevät jopa kolmasosan nuoristaan. Taustalla on ennakoitua nopeampi syntyvyyden lasku 2010-luvulla.

Kokenut aluetutkija, konsulttitoimisto MDI:n johtava asiantuntija  Timo Aro  laski alle 35-vuotiaiden määrän kehityksen Tilastokeskuksen syyskuussa julkaisema väestöennusteen pohjalta.
 – Tulos yllättää kaikki, Aro sanoo.
 Suomen väestön ikääntyminen on ollut toki tiedossa, mutta muutoksen nopeus on edelleen kiihtymässä. Lasten ja työikäisen väestön määrä vähenee, iäkkäiden määrä nousee nopeasti. Lisäksi muuttoliike keskittää väestön muutamiin suurimpiin kaupunkeihin ja niiden ympärille.
 – Meillä on neljä palloa ilmassa yhtä aikaa, mikä tuo suuria haasteita, Aro sanoo.
 Syntyvien lasten määrä kääntyi laskuun 2010-luvun alussa ja on jatkunut koko vuosikymmenen. Syntyvien lasten määrä oli vielä vuosikymmenen alussa 60 000. Uuden vuosikymmenen kynnyksellä lapsi syntyi enää vajaat 47 000.
 – Meille on tulossa 20- ja 30-luvuilla väestötsunami, joka läpäisee kaikki palvelurakenteet ja koulutusasteet. Ensin päiväkodeissa, sitten peruskoulussa ja lukiossa ja 30-luvun lopulla korkeakouluissa.
 Paljon puhuttu työvoimapula pahenee 2040-luvulla. Ratkaisuja tsunamin patoamiseksi on vähän.
 – Syntyvyyden lisääminen on hankalaa, joten ainoaksi vaihtoehdoksi jää työ- ja opiskeluperäinen hallittu maahanmuutto.
 Aron mielestä väestömuutos on niin raju, että herätyskellojen suomalaisessa yhteiskunnassa pitäisi soida viimeistään nyt.
 – Lasten ja nuorten määrä vähenee ensimmäistä kertaa 250-vuotisessa historiassa, jonka tiedämme. Syntyvyys on alhaisempi kuin kertaakaan sitten 1860-luvun nälkävuosien. Kunnissa tähän asti tehdyt palvelu- ja kouluverkkoa koskevat ratkaisut ovat olleet lasten leikkiä siihen verrattuna, mitä on edessä.
 Mikkelissä vähenee lähes 100 opetusryhmää
 Yksi paljon lapsia ja nuoria menettävistä on reilun 50 000 asukkaan Mikkeli, jossa nuorten määrä vähenee vuoteen 2035 mennessä lähes 1 800:lla. Nyt ikäluokkaan kuuluu reilut 7 100 nuorta ja lasta. Vähenemä vastaa noin sataa keskikokoista päiväkoti- ja opetusryhmää.
 –Aika rajua luettavaa, Mikkelin kaupunginvaltuuston puheenjohtaja,  Oskari Valtola  (kok.) sanoo ennusteesta.
 –Samansuuntaisten lukujen kanssa kouluverkkoa on pohdittu. Voi olla, että meillä on jatkossa vain muutama suurkoulu ja luokat 1–6 entisissä kuntakeskuksissa, Valtola aprikoi.
 Myös Valtola myöntää, että ratkaisuvaihtoehdot synkän ennusteen korjaamiseen ovat vähissä.
 – Hallitun maahanmuuton osalta taidamme olla parikymmentä vuotta myöhässä. Olemme leikkimielisesti tai puolivakavissaan pohtineet, että pitäisikö laittaa lehti-ilmoitus vaikkapa intialaisen päivälehden etusivulle, että meillä on puhdasta ilmaa, lentokenttä ja vapaita tontteja.
 Mikkelin kaupunginvaltuuston puheenjohtaja Oskari Valtola. Esa Huuhko / Yle
 Mikkeli on tekemässä juuri kouluverkkoa koskevia suuria ratkaisuja. Ensimmäinen on tarkoitus rakentaa Urpolan kaupunginosaan. Lähes 30 miljoonaa euroa maksava opinahjo korvaa useita entisiä kouluja, joista osa on kosteusongelmien takia toiminut parakeissa jo vuosia.
 – Myös itäisen alueen suurkoulu on harkinnassa, sillä useita nykyisiä kouluja toimii tehottomasti vajaakäytöllä jo nyt.
 Mikkelissä koulujen määrän arvioidaan putoavan reilusta kahdestakymmenestä noin puoleen.
 Mikkeliä enemmän alle 15-vuotiaiden määrä vähenee Kotkassa, Jyväskylässä, Salossa, Porissa, Lahdessa, Kouvolassa ja Oulussa. Oulussa lapsia ja nuoria on 15 vuoden päästä yli 3 000 nykyistä vähemmän.
 Kuntaliitto: Tarvitaan uusia malleja opetukseen
 Myös Kuntaliitossa edessä oleva väestötsunami pohdituttaa. Erityisasiantuntija  Mari Sjöström  muistuttaa, että opetukseen tulevien lasten määrä vähenee jo vuodesta 2025 alkaen, sillä syntyvyys väheni voimakkaasti 2010-luvun lopussa.
 – Kun opetukseen tuleva ikäluokka putoaa 15 000 oppilaalla vuodessa, opetuksen järjestäminen on kansallisen tason asia, ei pelkästään kuntien.
 Sjöströmin mielestä on selvää, että keskustelu palvelurakenteista kiihtyy kunnissa, sillä ratkaisut ovat hyvin pitkälti kuntakohtaisia.
 – Kuntien kannalta on oleellista, millaiset opetuksen rakenteet ovat. Perusopetuksen pitää olla joustavampaa nykyiseen verrattuna eri puolilla Suomea. Se vaatii sekä lainsäädäntöä että rahoitusta.
 Kuntaliiton mukaan jatkossa voitaisiin etenkin pienissä kunnissa hyödyntää etäopetusta, yhteisluokkia ja vuosiluokkiin sitomatonta opetusta.
 – Meillä opetus on tähän asti sidottu ikäluokkiin, jotka käyvät sen yhdeksän vuotta peruskoulua. Se kaipaa päivitystä
 Koko Suomen osalta alle 15-vuotiaita on nyt 850 000, vuonna 2035 reilut 100 000 vähemmän.
 Mikkelin Urpolaan on tarkoitus rakentaa uusi yhtenäiskoulu,  johon kootaan kootaan useiden lakkaavien koulujen oppilaita. Esa Huuhko / Yle
 Kunnat ovat hyvin erilaisissa tilanteissa. Enimmillään alle 15-vuotiaiden määrä vähenee tuhansilla oppilailla ja kymmenillä opetusryhmillä. Toisella äärilaidalla on kuntia, joissa on yksi tai ei ainuttakaan omaa kouluja.
 – Paikallisesti palveluverkkokeskustelut lisääntyvät, samoin keskustelut yhteistyöstä naapureiden kanssa. Yläkouluopetusta järjestetään useamman kunnan yhteistyönä jo nyt ja sitä todennäköisesti tarvitaan lisää.
 Oppilasennusteet joutuvat tarkkaan syyniin myös siellä, missä uusia kouluja joudutaan rakentamaan entisten huonon kunnon tai esimerkiksi sijaintinsa vuoksi tyhjiksi jäävien tilojen takia.
 – Kun viime vuosina on uusittu palveluverkkoa, on uusia koulurakennuksia tehty jo monitoimitiloina, joissa muitakin kunnan palveluita kuten varhaiskasvatusta, kirjasto tai nuorisotiloja, Mari Sjöström sanoo.

Lasten ja nuorten määrä laskee jopa ennakoitua rajummin – "Tulossa on väestötsunami, joka läpäisee kaikki koulutusasteet", sanoo kokenut aluetutkija