Summary: Uusi hoitajamitoituslaki määrää, montako hoitajaa vanhaa ihmistä kohden ympärivuorokautisessa hoidossa on oltava. Tänään julkaistu selvitys hoivakotien hoitajavajeesta ennakoi vakavia vaikeuksia lain kirjaimen täyttämiseen.

Terveyden ja hyvinvoinninlaitoksen (THL) tänään julkaistusta kyselystä selviää, että hoitajien määrä asiakasta kohden on hoivakodeissa vähentynyt verrattuna viime marraskuun kyselyyn.
 Lisää hoivakoteihin on palkattu hoito- ja laitosapulaisia, jotka eivät tee varsinaista hoitotyötä, johtava asiantuntija  Sari Kehusmaa  THL:stä sanoo.
 – On parannus, että hoitajat keskittyvät nimenomaan hoitamiseen, ja vaikkapa siivoaminen jää muiden tehtäväksi. Avustavan henkilökunnan palkkaaminen ei kuitenkaan ratkaise kuin jossain määrin hoitajien puutetta.
 Ellei vanhustyön kuormittavuuteen puututa, vanhustyöhön ei saada työntekijöitä eikä ikääntyneiden hoitoa pystytä järjestämään.  Tutkijatohtori Lina Van Aerschot
 Hoitajamitoituslain mukaan kaikissa hoivakodeissa olisi lokakuun alussa pitänyt olla 0,5 työntekijää asiakasta kohden. Silti 53 hoivakotia puolestatoista tuhannesta alittaa edelleen 0,5-mitoituksen, THL:n vasta julkaistu selvitys kertoo.
 Edelliskyselyssä eli marraskuussa 0,5-mitoituksen alittajia oli satakunta.
 Tämän vuoden alusta vanhaa ihmistä kohden on lain mukaan oltava 0,55 työntekijää. Tämänkin mitoituksen alittavia hoivakoteja on reilut 150 eli 10 prosenttia.
 Ensi vuoden alusta mitoituksen on lain mukaan noustava 0,55:stä 0,6:een. Nyt tuon 0,6 mitoituksen alittavia on reilut kuusisataa eli nelisenkymmentä prosenttia.
 – Tilanne on vaikea. Jo nyt liian moni hoivakoti jää lain edellyttämän tason alle. Tänä vuonna hoivakoteihin on palkattava satoja uusia hoitajia, jotta lain määräämä hoitajien määrä asiakasta kohden toteutuisi ensi vuoden alusta, Kehusmaa sanoo.
 Vanhuspalveluissa on uudistettava koko toimintakulttuuri. Hienosäätö ei riitä.   Sosiaaligerontologian emeritaprofessori Marja Vaarama
 Hoitajamitoituslaki tulee täysimääräisesti voimaan vuoden 2023 huhtikuun alusta. Silloin hoivakodissa pitää olla vähintään 0,7 työntekijää asiakasta kohti.
 – Lain tullessa voimaan arvioitiin, että hoitajavaje on mitoituksen noston vuoksi lähes 5000 hoitajaa. On hälyyttävää, että lähihoitajien määrä ei ole noussut hoivakodeissa. Aika alkaa loppua, rekrytoinnin kanssa on todella kiire, Kehusmaa muistuttaa.
 Tulevina vuosina hoitajapula uhkaa pahentua
 Moni hoivakoti haluaisi palkata hoitajia. Mutta hoitajia ei välttämättä löydy sen enempää ympärivuorokautiseen hoitoon kuin kotihoitoon. Terveyden ja hyvinvoinninlaitoksen viime vuonna tekemän kuntakyselyn mukaan yli puolella kunnista oli ajoittaisia ongelmia palkata sekä lähi- että sairaanhoitajia.
 Eikä tilanne ole Kehusmaan arvion mukaan viime vuodesta parantunut, ennemminkin pahentunut.
 Erityisen huolissaan Kehusmaa on kotihoidosta, vaikka ympärivuorokautinen hoito tarvitseekin lisähoitajansa. Kotihoidossa asiakasmäärä kasvaa koko ajan, koska vanhojen ihmisten määrä lisääntyy.
 – Siellä hoitajien puute voi pahimmillaan tarkoittaa sitä, että asiakas jää hetkittäin kokonaan ilman palvelua, Kehusmaa sanoo.
 Hän pelkää myös, että kotihoidon houkuttelevuus pienenee entisestään, jos siellä joudutaan työskentelemään jatkuvasti vajaalla tilanteessa, jossa ympärivuorokautisen hoidon hoitajamäärää turvaa laki.
 – Pahimmillaan hoitajia voidaan joutua ottamaan kotihoidosta, jotta lain kirjain saadaan täytettyä, Kehusmaa sanoo.
 Nyt kun soten toimeenpano on alkanut, pitää olla tarkkana, etteivät vanhuspalvelut ja sosiaalipalvelut yleisemminkin jää terveyspalvelujen jalkoihin niin kuin lakiuudistusta valmisteltaessa.  Anu Muuri, THL:n kehittämisjohtaja
 Ja vielä pahempia rekrytointiongelmia voi olla tulossa.  Hoitajamitoituslakia tehtäessä  arvioitiin, että tämän vuosikymmenen lopulla tarvitaan 30 000 hoitajaa lisää.
 Lisäksi vanhuspalveluissa työskentelevät hoitajat pitäisi saada pysymään työssään. Keväällä julkaistun  Jyväskylän ja Helsingin yliopiston tutkimuksen  mukaan vuonna 2015 vanhushoidon työntekijöistä 39 prosenttia kertoi harkinneensa vakavasti työnsä lopettamista. Vuonna 2005 tehdyssä kyselyssä vastaava osuus oli 26 prosenttia. Muutos on huomattava.
 Erityisen voimakkaasti lopettamisaikeet ovat yleistyneet juuri kotihoidossa. Tutkijatohtori  Lina Van Aerschot  sanookin, että ellei vanhustyön kuormittavuuteen puututa, vanhustyöhön ei saada työntekijöitä eikä ikääntyneiden hoitoa pystytä järjestämään.
 Aerschot sanoo myös, että johtamiseen on kiinnitettävä erityistä huomiota. Työntekijät kaipaavat lähijohtajan tukea ja tuen puuttuminen lisää lopettamisaikeita.
 Hoitajapulan ratkaiseminen on aloitettava heti
 Rekrytointiongelmat eivät ole uusia. Sosiaaligerontologian emeritaprofessori  Marja Vaarama  muistuttaa, että rekrytointiongelmia on nostettu esiin ainakin 20 vuotta. Hänen mukaansa paisuneet ongelmat olisi voitu välttää suunnitelmallisella vanhustyön vahvistamisella kuluneiden vuosikymmenten aikana. Viimeistään nyt pitää tehdä portaittainen suunnitelma, miten henkilöstöpula hoidetaan.
 – Siihen kuuluu johtamisen parantaminen, työn joustavoittaminen, mutta myös koulutuksen ja ulkomaisen työvoiman lisääminen. Sitä paitsi hoitoalalla alkavat olla työntekijöiden markkinat, joten myös hoitajien palkkoja on nostettava.
 Aika alkaa loppua, rekrytoinnin kanssa on todella kiire.  Sari Kehusmaa, THL:n johtava asiantuntija
 Myös sote-uudistuksen tarjoamat mahdollisuudet pitää käyttää hyväksi, kehittämisjohtaja  Anu Muuri  THL:stä sanoo.
 – Nyt kun soten toimeenpano on alkanut, pitää olla tarkkana, etteivät vanhuspalvelut ja sosiaalipalvelut yleisemminkin jää terveyspalvelujen jalkoihin niin kuin lakiuudistusta valmisteltaessa.
 Muurin mukaan palvelujen yhteensovittaminen eli integraatio pitää saada hyvinvointialueilla toimimaan. Se parantaisi ihmisten palveluja ja vaikuttaisi myös henkilökunnan riittävyyteen. Liian usein vanhan ihmisen hyvinvoinnista ei huolehdita kokonaisvaltaisesti, vaan organisaatio- ja ammattirajojen mukaan.
 – Se kuluttaa henkilöstöä ja heikentää palvelujen laatua. Jos sairaanhoito ja kotihoito eivät pelaa yhteen, samoja asioita voi hoitaa moni, eivätkä vanhan ihmisen asiat siltikään tule hoidetuksi, Muuri muistuttaa.
 Professori Marja Vaarama sanoo, että vanhuspalvelujen parantaminen vaatii paljon työtä, on sitten kyse ympärivuorokautisesta hoidosta tai kotihoidosta. Hän vaatii, että poliittinen pelaaminen vanhoilla ihmisillä on lopetettava ja valtion on laitettava vanhuspalveluihin lisää rahaa.
 – Vanhuspalveluissa on uudistettava koko toimintakulttuuri. Hienosäätö ei riitä, jotta henkilöstö riittää ja ongelmat niin ympärivuorokautisessa hoidossa kuin kotihoidossa saadaan ratkaistua.
 Katso myös:
 Analyysi: Uusi lakiehdotus korjailee vanhuspalvelupykälien sanamuotoja, rohkeaa uudistumista jäädään yhä odottamaan
 Ammattilaisten huoli kasvaa: "Minulta pääsee melkein itku" – tämä juttu kertoo, miten hoitajapula riivaa sinun kuntaasi

Vaatimukset kiristyvät, mutta hoitajien määrä hoivakodeissa ei nouse samaan tahtiin – Asiantuntija: "Hoitajien puute on todellinen ongelma.”


Summary: Liikenteen automatisoinnin aikataulusta voi esittää monenlaisia arvioita. Varmaa on kuitenkin vain, että manuaalinen ajaminen voi olla historiaa aikaisintaan vuosikymmenien päästä. Suomalaiset ovat mukana robottiautojen kehittämisessä.

– K.I.T.T. come and get me.
 Televisiosarjassa Ritari Ässä päähenkilö puhuu rannekelloonsa ja huipputekoälyllä varustettu auto ajaa paikalle renkaat kiljuen. 1980-luvun sarjan robottiauto vaikutti aikanaan kovin kaukaiselta, mutta autoteollisuuden kehittyessä science fiction tulee lähemmäksi.
 Isot autotehtaat kehittävät ja testaavat koko ajan robottiautoja ja automista liikennettä. Saksassa testattiin tiettävästi ensimmäistä  kolmostason robottiautoa  liikenteessä viime vuonna. Robottiautojen kehitys on jaettu viiteen portaaseen. Viidennellä tasolla auto liikkuu täysin itsenäisesti.
 Liikenteen seassa ajavien robottiautojen lisäksi autonomista liikennettä tutkitaan myös muun muassa satamissa, kaivosteollisuudessa tai kuljetusalalla, joissa asiaa onkin paikoin jo testattu. Näiden alojen automatisointi voisi olla jopa helpompaa, koska kyseessä on rajattu alue, joka voidaan varustaa älykkäillä sensoreilla.
 Tulevaisuudessa esimerkiksi kuljettaja voisi jättää autonsa lastausalueelle ja lähteä tauolle. Älytila ottaisi yhteyden autoon, ajattaisi sen lastaukseen ja toinen etäohjattu robotti lastaisi auton valmiiksi. Kuljettaja hyppäisi lastauksen jälkeen takaisin autoon ja jatkaisi matkaa määränpäähän.
 Älykäs tila ohjaa autoa
 Tamperelainen, vuonna 2015 perustettu teknologiayhtiö Unikie on ollut luomassa edellä kuvailtua älykästä tilaa ja järjestelmää. He ovat testanneet järjestelmäänsä puolentoista vuoden ajan Turun messukeskuksen hallissa. Siinä suljettuun ympäristöön on rakennettu älykäs tila, jossa on useita kameroita ja lidar-sensoreita.
 Älytilassa on useita kameroita ja lidar-sensoreita, jotka muodostavat tekoälylle reaaliaikaisen kuvan alueesta. Kimmo Gustafsson / Yle
 Varsinaisesti autossa ei tarvitse olla tekoälyä. Pitää vain olla mahdollisuus olla autoon ulkoa yhteydessä ja servot, joilla sitä voi ohjata. Auto on siis periaatteessa iso radio-ohjattava auto, jolle ulkoinen tekoäly antaa komentoja kääntää rattia tai jarruttaa, jos eteen tulee ihminen tai muu este.
 Tällaisen kuvan tekoäly näkee. Mikäli jokin este tulee vihreään laatikkoon tekoäly pysäyttää auton ja jatkaa vasta, kun este poistuu. Kimmo Gustafsson / Yle
 Unikien toimitusjohtaja  Seppo Kuulan  mukaan vuonna 2023 valmistetuissa autoissa avusteisen ohjaamisen kyky tulisi jo olemaan standardina.
 Rajatulla alueella muuta liikettä tai yllättäviä tilanteita voidaan hallita paremmin kuin yleisillä teillä. Tekoälyn ratkaisut olisivat siis helpompia.
 – Auto pysähtyy, kun tulee este ja jatkaa matkaansa kun este poistuu, Kuula toteaa.
 Automaattinen pysäköintiratkaisu esitellään maanantaina Saksassa  alkavilla IAA Mobilty 2021  messuilla. Autonvalmistajien ja teknologiakehittäjien Automated Parking -yhteisprojektissa kehitetty järjestelmä on suunniteltu erityisesti  autotehtaiden tarpeisiin . Sillä voidaan automatisoida autonvalmistuksen viimeinen vaihe, eli valmistuva auto ajaisi itse varastoon tai kuljetukseen.
 – Maailmassa liikkuu valtava määrä autoja joka ikinen päivä, Kuula toteaa.
 Myöhemmin ratkaisua voisi Kuulan mukaan käyttää vaikkapa parkkihalleissa. Kuljettaja voisi nousta autosta, hallin tekoäly ottaa auton haltuunsa, parkkeeraa sen ja palauttaa sen taas kuljettajan luo, kun tarve on.
 – Varmaan vuonna 2023 tulemme näkemään tästä demoja. Siihen muutama vuosi lisää, niin tästä tulee isompaa liiketoimintaa, Kuula pohtii.
 Toimitusjohtaja Seppo Kuulan mukaan automaattisia parkkeerausjärjestelmiä on ollut testauksessa aiemmin yksi Stuttgartissa. Heidän järjestelmällään pysytään ensimmäistä kertaa ohjaamaan monta eri merkkistä autoa kerralla.  Kimmo Gustafsson / Yle
 Robottiauto liikenteen seassa
 Suomessakin on viime vuosina testattu itsekseen  liikkuvia autoja . VTT:llä  robottiautojen  kehitystä on tehty vuodesta 2005 lähtien.
 VTT:n projektipäällikkö  Matti Kutila  on ollut mukana robottiautojen tutkimuksessa. Kutila on jossain vaiheessa ennustanut, että manuaalinen ajaminen jäisi historiaan vuonna 2040.
 – Nämähän ovat aina vähän scifi-tyyppisiä ennustuksia. Edelleen uskon, että vuosi 2030 olisi käännekohta ja vuonna 2040 automaatio olisi vallitseva muoto, Kutila toteaa.
 Aina on tietysti henkilöitä, jotka eivät halua luopua ratista. Moottoripyöräilyä harrastava Kutilakaan ei haluaisi muuttaa kaksipyöräistään robotiksi.
 – On tiettyjä tilanteita, joissa haluan itse ajaa. Monotoniset matkat kieltämättä haluaisin automatisoida. Matkoja Tampereelta Helsinkiin tai Tampereelta Sodankylään ei huvittaisi enää ajaa.
 VTT:llä on useita robottiautoja, joista yksi, Martti, on Hollannissa testaamassa uuden 5G-verkon vakautta. Autolla testataan moottoritienopeuksissa ohittamista. Niissä nopeuksissa tiedonsiirron nopeus ja eheys ovat tärkeitä,
 – Varmaan seuraava sukupolvi 2050-luvulla ihmettelee, miten isoisät ovat ajamalla menneet paikasta toiseen. Että on se varmasti ollut vaarallista, Kutila naurahtaa.
 Robottiauto Martti on VTT:n mukaan maailman kärkeä, kun vertaillaan kykyä toimia hankalissa sääoloissa. Auto havainnoi ympäristöään esimerkiksi kolmen keulaan asennetun laserskannerin avulla. VTT Oy
 Ratkaistavaa riittää vielä pitkäksi aikaa
 Suomalaiset ovat mukana kehitystyössä, vaikka rahallisesti isompia summia käytetään muualla maailmalla. Sekään ei tosin välttämättä auta. VTT:n Matti Kutilan mukaan eräs valmistaja on laittanut miljardin autonomisiin autoihin.
 – Ja silti autolla on edelleen vaikeuksia kääntyä neljän tien risteyksessä vasemmalle.
 Ratkaistavana on paljon teknisiä, ja myös myös juridisia kysymyksiä. On ratkaistava, miten konenäkö, sensorit ja muut laitteet toimivat huonossa säässä. Kyberturvallisuutta on kehitettävä jatkuvasti, ettei kukaan hakkeroisi autoa. On ratkaistava tekoälyn toimiminen mahdollisessa onnettomuustilanteessa: suojeleeko se kuljettajaa vai esimerkiksi ajoneuvon eteen juossutta lasta?
 Vuonna 2018 robottiauto ajoi Yhdysvalloissa jalankulkijan kuoliaaksi. Auton  tekoäly ei tunnistanut  liikennesääntöjä rikkonutta kävelijää. Liikenneturva teki kyselyn vuonna 2017, johon  vastanneista puolet  pelkäsivät robottiautojen olevan uhka jalankulkijoille.
 Kutilan mukaan heidän projektissaan yksi pohdinnan paikka olikin, miten viestittää jalankulkijalle, että auto on tämän havainnut.
 – Ratin takana ei ole kuljettajaa, jonka toimista voisi päätellä onko hän nähnyt jalankulkijan. Automme viestitti vihreällä nauhalla, että tien voi ylittää.
 Kehitystä askel kerrallaan
 Matti Kutilan mukaan he ovat VTT:n testeissä parin viime vuoden aikana saaneet uusien anturien avulla robottiautojen havainnoinnin luotettavaksi 50 metriin asti, eli lähivalojen etäisyydelle. Lisäksi he ovat saaneet tiedon siirtymään ajoneuvosta toiseen, eli autot ovat vuorovaikutuksessa keskenään.
 Seuraava askel on kasvattaa luotettavaa havainnointia pitkien valojen alueelle, myös huonossa säässä.
 Kutilan mukaan on hienoa, että esimerkiksi Unikie on päässyt nopeasti mukaan kehitykseen. Hän kertoo, että 30 vuotta sitten suomalaisten yritysten oli vaikea päästä mukaan autovalmistajien alihankintaketjuun.
 Mitä enemmän autoissa on tietotekniikkaa, sitä enemmän se avaa mahdollisuuksia kotimaisille IT-firmoille.
 – On elektroniikkaa, optiikkaa, tekoälyä ja ohjelmointia. Nämä eivät ole autoteollisuuden perinteistä osaamisaluetta, joten siellä on paljon mahdollisuuksia edelleen olemassa.
 Keskustele aiheesta  Yle Tunnuksella . Kommentointi sulkeutuu 7.9. kello 23.
 Lue lisää:
 Nyt kuka tahansa voi hypätä kuskittoman robottibussin kyytiin Helsingissä – projektipäällikkö: "Tämä pystyy sellaisiin nopeuksiin, että ei ole tien tukkeena"
 USA:n viranomaiset: Itseohjautuva auto ei tunnistanut jalankulkijaa, koska tämä rikkoi liikennesääntöjä

Autoilija saa odottaa vielä vuosia itsestään liikkuvia ja keskenään keskustelevia autoja myyntiin, mutta teollisuuteen kehitetyt mallit edistävät asiaa


Summary: Osa ei pääse edes edellisen vuoden velvoitteeseen. Rekrytointiongelmat voivat jatkuessaan THL:n mukaan johtaa siihen, että yksiköt laskevat asiakasmääriään, jotta mitoitus saavutetaan.

Vanhuspalveluissa ei täytetä edelleenkään lain velvoittamaa ympärivuorokautisen hoidon henkilöstömitoitusta, ja ensi vuonna voimaan tulevan uuden mitoituksen alittaa tällä hetkellä noin 40 prosenttia yksiköistä.
 Terveyden ja hyvinvoinninlaitoksen (THL) tuoreen selvityksen mukaan tämän vuoden toukokuussa vanhuspalvelujen lakisääteisen mitoituksen alitti 10 prosenttia ympärivuorokautisen hoidon toimintayksiköistä.
 Ympärivuorokautisen hoidon yksiköistä 158 alitti lakisääteisen mitoituksen, joka oli seuranta-aikana 0,55 työntekijää asiakasta kohti. Osa yksiköistä ei ollut vielä toukokuussa saavuttanut edes vuoden 2020 mitoitusrajaa, joka oli 0,5. Näitä yksikköjä oli 53.
 "Henkilömäärä on noussut, mutta ihmisiä oli palkattu lähinnä avustaviin tehtäviin"
 Selvityksen mukaan niiden yksiköiden määrä oli noussut, jotka eivät kyenneet täyttämään lain edellyttämää mitoitusta. Vuoden 2020 marraskuun seurannassa lakisääteisen minimimitoituksen alitti kuusi prosenttia yksiköistä.
 THL:n johtava asiantuntija  Sari Kehusmaa  sanoo, että aineiston perusteella näyttää siltä, että koko maan tasolla yksiköillä on jonkin verran vaikeampi rekrytoida lisää henkilöstöä.
 – Henkilömäärä on noussut, mutta ihmisiä oli palkattu lähinnä avustaviin tehtäviin eli ammattihenkilöstön työtä helpottamaan. Sen sijaan lähi- ja sairaanhoitajien määrä ei ole lähtenyt nousuun toivotusti, Kehusmaa sanoo.
 Marraskuussa 90 prosenttia toimintayksiköistä ilmoitti, että heillä on vähintäänkin ajoittain vaikeuksia saada rekrytoitua ammattihenkilöstöä.
 – Toukokuussa meillä ei ole vastaavaa tietoa kysytty. Tulosten perusteella oletettavasti tilanne ei ole ainakaan sitten helpottanut, koska isompi määrä yksiköitä on niitä, jotka eivät sitä mitoitusvaadetta pystyneet toteuttamaan.
 Henkilöstön käyttöön etsitty joustoja
 THL:n mukaan keskeiseksi ongelmaksi vanhuspalveluissa on noussut ammattihenkilöstön vaikea saatavuus. Kehusmaa sanoo, että seuranta-aineiston perusteella näyttää siltä, että yksiköt ovat ottaneet kahdenlaista strategiaa. Toinen on se, että on palkattu henkilöstöä, jota on ollut saatavilla eli avustavaa henkilöstöä, jolla mitoitusta on pystytty kohentamaan, kun hoitohenkilöstö pystyy keskittymään hoitotyöhön.
 – Tämä liikkumavara alkaa kuitenkin olla poiskulutettu. Sillä tavoin siihen lopulliseen 0,7:n tavoitteeseen ei pääse, Kehusmaa sanoo.
 Toinen strategia aineiston mukaan on se, että niin sanottujen hybridiyksiköiden määrä näyttää olevan nousussa. Hybridiyksikössä kaikki asukkaat eivät ole raskaan tehostetun palveluasumisen asiakkaita, vaan samassa yksikössä on kevyen palveluasumisen asiakkaita ja raskaan palveluasumisen asiakkaita.
 – Näyttää siltä, että tällaisella palvelutuotantomallilla etsitään joustoa henkilöstön käyttöön, Kehusmaa sanoo.
 Rekrytointiongelmat voivat jatkuessaan THL:n mukaan johtaa siihen, että yksiköt laskevat asiakasmääriään, jotta mitoitus saavutetaan. Jos tilanne menee tähän, ympärivuorokautista hoitoa saa entistä harvempi asiakas.
 THL:n seurannan mukaan valtakunnallista asiakaspaikkojen laskua ei kuitenkaan havaittu, mutta ilmiötä voi esiintyä alueellisesti.
 Koronan hoidosta saatava hoitajia takaisin vanhuspalveluihin
 Kehusmaa sanoo, että hallitusohjelman mukaiseen 0,7:n tavoitteeseen pääsemiseksi palveluiden tuottajien on tarkkaan mietittävä henkilöstön saatavuutta, jota koronatilanne on entisestään heikentänyt.
 Lähi- ja sairaanhoitajien koulutusmäärien nostamisen lisäksi Kehusmaan mukaan on pohdittava sitä, missä määrin koronan hoidosta hoitajia voidaan saada takaisin vanhuspalveluihin.
 Hän sanoo, että henkilöstön tarve on vanhusmäärän nousun takia niin suuri, että todennäköisesti on myös etsittävä uudenlaisia toimintatapoja, jotta riittävä määrä hoitoa pystytään turvaamaan.
 Yksi tapa on se, että hoitoa kohdennetaan entistä enemmän asiakkaan palvelutarpeen mukaan.
 – Nämä keinot näyttävät olevan lyhyellä tähtäimellä käytössä, mutta olen huolissani siitä pidemmän aikavälin tilanteesta, Kehusmaa sanoo.
 Hän viittaa siihen, että kun Suomi ikääntyy ja suuret ikäluokat tulevat vanhuspalveluiden käyttöikään, ensin nousee kotihoidon ja myöhemmin ympärivuorokautisen hoidon tarve.
 – Isojen haasteiden edessä ollaan, jos nykyisellä palvelurakenteella siihen yritetään vastata, hän sanoo.
 "Työolot pitää laittaa kuntoon"
 Suomen lähi- ja perushoitajaliitto SuPerin puheenjohtaja Silja Paavola sanoo, etteivät THL:n selvityksen tulokset tulleet hänelle yllätyksenä. Hän lisää, että tuloksen ei muutoinkaan pitäisi yllättää ketään.
 Paavola peräänkuuluttaa sitä, että hoitotyön ammattilaisia kohdennettaisiin entistä enemmän tekemään hoitotyötä.
 – Ja jos halutaan alalle pito- ja vetovoimaa, niin silloin pitää laittaa työolot eli työnkuva, työmäärä ja palkkaus kuntoon. Näitä on tässä toitotettu jo monta vuotta, Paavola sanoo.
 – Ei mikään ala ole vetovoimainen, jos työmäärää lisätään, vastuuta lisätään, jolloin työntekijäpuoli aina joustaa, Paavola sanoo.
 Hallitusohjelman mukainen henkilöstömitoitus voimaan vasta seuraavan vaalikauden alussa
 Hallitusohjelman mukaan hallituskauden aikana säädetään hoivahenkilöstön sitovasta vähimmäismitoituksesta eli 0,7:stä ympärivuorokautisen hoivan yksiköissä.
 Hallitus päätti, että muutos tulee voimaan asteittain siten, että 0,7:n henkilöstömitoitus on voimassa vaalikauden lopussa eli huhtikuun alussa vuonna 2023.
 Marraskuussa 2020 vanhuspalvelulaissa määritelty ympärivuorokautisen hoidon minimihenkilöstömitoitus oli 0,5. Lain mukainen minimimitoitus on noussut siirtymäajalla asteittain siten, että tämän vuoden alusta alkaen minimimitoitus oli 0,55. Vuoden 2022 alusta lähtien minimihenkilöstömitoitus on 0,6.
 Syksyn aikana ympärivuorokautisen hoidon toimintayksikköihin on siis palkattava lisää hoitohenkilöstöä, mikäli tavoitteeseen halutaan päästä. THL:n toukokuun seurannassa 40 prosenttia yksiköistä ei täyttänyt tulevaa mitoitusvaadetta.
 Seuraavan kerran toimintayksiköiden tilannetta seurataan marraskuussa 2021.
 STT ei tavoittanut perhe- ja peruspalveluministeri  Krista Kiurua  (sd.) kommentoimaan asiaa.

THL: Lakiin sidotun vanhuspalveluiden henkilöstömitoituksen alittaa 10 prosenttia ympärivuorokautisista yksiköistä


Summary: Autonvalmistajat vieroksuvat nyt polttomoottoreita, mutta Luken tutkijan mukaan ne voisivat saada ansaitun aikalisän.

Suomen hallitus ilmoitti keväällä haluavansa vauhdittaa biokaasun käyttöä liikenteessä. Kaasuautot ovat kuitenkin polttomoottoriautoja, ja moni suuri henkilöautojen valmistaja aikoo luopua polttomoottoreista kokonaan viimeistään 2030-luvulla.
 – Suomi on automarkkinana sen armoilla, mitä päätöksiä EU-tasolla tehdään esimerkiksi henkilöautojen päästörajoista. Muutos on menossa hyvin vahvasti sähköistyksen suuntaan, sanoo uudistuvan liikenteen professori  Heikki Liimatainen . Hän työskentelee Tampereen yliopiston Liikenteen tutkimuskeskus Vernessä.
 Sähköistymistä kohti pakottavat Liimataisen mukaan uusien autojen päästönormit.
 – Jos päästöt eivät vähene sillä tavalla kuin edellytetään, autonvalmistajat joutuvat maksamaan sakkoa. Kannustimet polttomoottoreista luopumiseen ovat melko kovat, hän lisää.
 Auton hiilidioksidipäästöt mitataan nyt EU:ssa pakoputken päästä. Mittaustapa ei huomioi elinkaarisia päästöjä.
 – Henkilöautojen energiavalinta on pelkkää politiikkaa. On vähän harmi, että nyt on tehty hätiköityjä päätöksiä ennen kuin yhteiskunta on muutoksiin valmis. EU-parlamentin Suomen mepeistä esimerkiksi  Heidi Hautala  (vihr.) on puhunut biokaasun liikennekäytön puolesta, arvostelee tutkimuspäällikkö  Erika Winquist  Luonnonvarakeskuksesta (Luke).
 Sähkö vastaan kaasu
 Liikenne- ja viestintäministeri  Timo Harakka  (sd.) kertoi viime viikolla, että viimeisestäkin päästövähennyskeinosta on löydetty yksimielisyys ilmasto- ja energiapoliittisen ministerityöryhmän kesken. Kyse on Harakan mukaan biokaasun tuotannon ja käytön moninkertaistamisesta.
 – Biokaasu on hyvä asia, kunhan se kohdistetaan sinne missä sähköistyminen ei ole se voittava teknologia. Esimerkiksi henkilöautojen kehityssuunta on niin selvä sähköiseksi, että biokaasua ei kannata sinne ohjata ainakaan yli viiden vuoden tähtäimellä, kommentoi asiaa  tviitillä  Fortumin biopohjaisista ratkaisuista vastaava johtaja  Heli Antila .
 Liikenneprofessori Liimatainen on Antilan kanssa samaa mieltä siitä, että henkilöautoista ei ole biokaasun käytön edistäjäksi.
 – Polttomoottoriautoista ei tuoda markkinoille uusia malleja. Vähitellen ne kaikki loppuvat, mutta ensimmäisenä putoaa pois kaasu kolmikosta bensiini, diesel ja kaasu. Syy on se, että kaasuautot vaativat omanlaistaan tekniikkaa auton rakenteelta, sekä kaasutankin että polttoainetankin.
 Luken tutkimuspäällikkö Winquist arvioi toisin.
 – Kelkka saattaa vielä kääntyä. Saksassa sähköntuotantoon käytetään niin paljon ruskohiiltä, että siellä biokaasuauto on selvästi puhtaampi vaihtoehto kuin sähköauto. Puolan kaltaisissa maissa dieselautokin on puhtaampi vaihtoehto kuin sähköauto.
 Winquist vertaa autojen nykytilannetta takavuosien suhtautumiseen ydinvoimaloihin.
 – Oli aika, jolloin ydinvoimaa katsottiin tosi pahasti, ja kaikkien maiden tuli pyrkiä siitä eroon. Se ei johtanut kovin hyviin ratkaisuihin.
 Soveltuu raskaaseen liikenteeseen
 Winquist antaisi polttomoottoreille henkilöautoissa aikalisän.
 – Sitten kun sähköntuotanto perustuu riittävästi uusiutuvalle energialle, siirryttäisiin sähköautoihin. Varsinkin raskaassa liikenteessä tuohon menee vielä aikaa.
 Liimatainen vahvistaa näkemyksen siltä osin, että kuorma-autoissa ja muussa raskaassa liikenteessä biokaasu on hänenkin mukaansa käyttökelpoinen energia.
 – Kuljetusalan isoille ajokeille biokaasu soveltuu hyvin, siellä monenlaisia ratkaisuja todella tarvitaan. Raskaan liikenteen sähköistäminen ei ole kovin helppoa.
 Biokaasu pääsee jakeluvelvoitteeseen
 Biokaasu tulee Suomessa jakeluvelvoitteen piiriin ensi vuodenvaihteessa. Nyt bensiinin ja dieselin myyjät on lailla velvoitettu siihen, että myydyn polttoaineen energiasisällöstä vähintään 20 prosenttia on biomassasta tuotettua biopolttoainetta.
 Parantaako muutos oleellisesti biokaasun asemaa?
 – Tänä vuonna on Suomessa rekisteröity vain joitakin satoja kaasuautoja. Ei jakeluvelvoitteen muutos näytä paljon henkilöautopuolella auttavan, Liimatainen sanoo.
 Hän myöntää silti, että muutos tuo jakelijoille enemmän kannustetta lisätä kaasutankkausasemia.
 – Mutta mitkä autot kaasuasemia sitten käyttävät? Henkilöautojen puolella uusia malleja kaasuautoista tuskin enää tulee. Näin ollen voisi olettaa, että 5-10 vuoden aikavälillä uusien kaasuautojen myynti loppuu Suomessakin.
 Biokaasun käyttö henkilöautoissa on Liimataisen mukaan samansuuntaista koko Euroopassa kuin Suomessakin.
 – Sähköautojen osuus on noussut jo merkittäväksi, jonnekin liki 20 prosenttiin uusista autoista. Kaasuautot ovat ihan marginaalissa koko Euroopan mitassa.
 Isot etäisyydet syövät hybridin hyödyt
 Luken tutkimuspäällikkö Winquist nostaa esiin sen, että polttomoottorilla on vissit etunsa juuri Suomen kaltaisissa maissa.
 – Meillä on isot etäisyydet ja ainakin vielä rajalliset mahdollisuudet ladata sähköautoja. Sähköauton käyttösäde on sekin rajallinen, hän sanoo.
 Winquistin mukaan hybridiauto on Suomessa hyvä, jos sen käyttäjällä on lyhyt päivittäinen työmatka.
 – Mutta jos ajat pitempää mökkimatkaa, hybridiautolla on isommat päästöt kuin polttomoottoriautolla, koska hybridissä on raskaat akut.
 Winquist myös muistuttaa, että jos halutaan muuttaa autokantaa ympäristölle ystävällisemmäksi, huomattavasti useammilla on nyt varaa ostaa biokaasuauto kuin täyssähköauto.

Hallitus on satsaamassa biokaasuun, vaikka se on ajautumassa sivuraiteelle henkilöautojen polttoaineena


Summary: Meneillään oleva koulutuskriisi on keskeyttänyt tai häirinnyt lähes 1,6 miljardin lapsen ja nuoren opintoja.

Satojen miljoonien lasten koulutus on erittäin suuressa vaarassa romahtaa neljäsosassa maailman maista, varoittaa Pelastakaa Lapset -kansalaisjärjestö raportissaan.
 Lasten koulunkäynnin jatkumista vaarantavat muun muassa ilmastonmuutos, koronarokotteiden puute, asuinsijoiltaan pois siirtyminen ja digitaalisten yhteyksien puute.
 Koulunkäynti on järjestön mukaan vakavasti uhattuna ainakin 48 valtiossa. Miljoonat lapset eivät pääse lähiopetukseen koronapandemiaan liittyvien rajoitusten ja taloudellisten vaikutusten sekä koulutukseen kohdistuvien hyökkäysten takia.
 Pelastakaa Lapset vaatii, että maailman johtajien on opittava meneillään olevasta koulutuskriisistä, joka on keskeyttänyt tai häirinnyt lähes 1,6 miljardin lapsen ja nuoren opintoja. Koulutusjärjestelmiä on vahvistettava niin, että lapsilta ei viedä mahdollisuutta koulutukseen ja tulevaisuuteen, järjestö painottaa.
 Pandemian taloudelliset vaikutukset uhkaavat jättää miljoonat lapset koulutuksen ulkopuolelle
 Koulutusjärjestelmät ovat vakavan uhan alla Kongon demokraattisessa tasavallassa, Nigeriassa, Somaliassa, Afganistanissa, Etelä-Sudanissa, Sudanissa, Malissa ja Libyassa. Tilanne on kriittinen myös Syyriassa ja Jemenissä, järjestö kertoo.
 Eri arvioiden mukaan pelkästään koronapandemian taloudellisten vaikutusten vuoksi 10-16 miljoonaa lasta on vaarassa jäädä koulutuksen ulkopuolelle.
 – On selvää, että koronapandemia on vaikuttanut eniten kaikkein heikoimmassa asemassa oleviin lapsiin. Köyhissä sekä eri muiden kriisien, kuten konfliktien ja ilmastonmuutoksen koettelemissa maissa tilanne on erityisen kriittinen ja nämä maat tarvitsevat tukea, toteaa Pelastakaa Lasten kansainvälisten ohjelmien johtaja  Anne Haaranen  tiedotteessa.
 Koulutuskriisiä ratkaistaessa ei Haarasen mukaan pidä tyytyä vain palaamaan ennen koronaa vallinneeseen tilanteeseen.
 Nyt on hyvä tilaisuus rakentaa jotain uutta ja vahvistaa koulutusjärjestelmiä tavalla, joka edistäisi jokaisen lapsen oikeutta koulutukseen sekä mahdollisuutta parempaan tulevaisuuteen, hän lisää.

Pelastakaa Lapset: Koulutus romahduksen partaalla useissa maailman maissa


Summary: Qatarin Afganistanin-suurlähettilään mukaan tekniikkatiimi on saanut Kabulin kentän avattua ja kenttä olisi pian valmis siviililentoihin. Vaurioitunut kiitotie korjattiin yhdessä Afganistanin viranomaisten kanssa.

Afganistanin Kabulin lentokenttä on saatu avattua uudelleen, uutisoi  al-Jazeera . Lehden mukaan Qatarin Afganistanin-suurlähettiläs kertoi kentän avaamisesta avustuslentoja varten.
 Suurlähettilään mukaan tekniikkatiimi on saanut Kabulin kentän avattua ja kenttä olisi pian valmis siviililentoihin.
 Al-Jazeeran mukaan lentoaseman vaurioitunut kiitotie on korjattu yhteistyössä Afganistanin viranomaisten kanssa.
 Vallan Afganistanissa ottanut äärijärjestö Taliban ei ole vielä ilmoittanut maan uuden hallituksen kokoonpanoa, mutta ilmoitusta odotetaan.
 Al-Jazeeran mukaan taistelut Talibanin ja vastarintataistelijoiden välillä jatkuvat Panjshirin laaksossa Kabulin pohjoispuolella.
 Lue lisää:
 Haavisto: EU pohtii toimiston avaamista Kabuliin hoitamaan humanitaarista apua – ennakkoehtona ihmisoikeudet
 Miten media pystyy kertomaan afganistanilaisten hädästä, kun toimittajien työ on uhattuna ja paikallisten yhteydenpito ulkomaailmaan riski?

Al-Jazeera: Kabulin lentokenttä on avattu uudelleen


Summary: Valokuvaprojekti avasi Aleksandra Lemken silmät. Hän näki, millaista on rodullistettujen sukupuoli- ja seksuaalivähemmistöihin kuuluvien elämä Suomessa. Samalla hän löysi suuren perheen, johon tunsi kuuluvansa.

Aleksandra Lemke , 31, kuulee yhä musiikin, näkee valon olohuoneessa. Hän katselee valokuviaan ja muistaa ihmiset, tarinat ja tilanteet.
 Hän valokuvasi rodullistettuja, etnisiin vähemmistöihin sekä sukupuoli- ja seksuaalivähemmistöihin kuuluvia maahanmuuttajia näyttelyyn, joka on esillä eri puolilla Suomea tänä vuonna.
 – Monimuotoisuus inspiroi minua. Uskon, että olemme kaikki kauniita sisäisesti ja ulkoisesti.
 Kuvien 17 mallia tulevat muun muassa Vietnamista, Nicaraguasta, Intiasta, Thaimaasta, Pakistanista ja Syyriasta. Nyt kaikki asuvat Suomessa.
 Täällä he kuuluvat useisiin vähemmistöihin.
 – Se johtaa moninkertaiseen syrjintään sekä yhteisöiden ulkopuolella että niiden sisällä esimerkiksi, kun seksuaalinen suuntautuminen kohtaa uskonnon, jossa ei hyväksytä seksuaali- ja sukupuolivähemmistöjä, Lemke sanoo.
 Oma paikka kateissa
 Miksi sinulla on valkoinen kumppani?
 Jay Jimeno , 21, on kuullut kysymyksen häiritsevän usein. Hänellä on ruskea iho, koska isä on kotoisin Kuubasta.
 Kysymyksen ovat esittäneet muut rodullistetut. Jimeno pohtii, miksi hänen kumppaninsa ihonväri häiritsee, vaikka suurimmalla osalla Suomessa asuvista kuubalaislähtöisistä on valkoinen puoliso.
 Ehkä he oikeasti haluaisivat kysyä, miksi kumppani on nainen, Jimeno arvelee. Seksuaalinen suuntautuminen ja sukupuoli-identiteetti hiertävät rodullistettujen keskuudessa.
 Oikeasti sekä Jimeno että Lemke käyttävät rodullistetun sijaan englanninkielistä termiä  people of colour , joka vapaasti suomennettuna tarkoittaa värillisiä ihmisiä. Termille ei kuitenkaan ole neuraalia suomennosta, ja usein se käännetään rodullistetuksi. Rodullistaminen tarkoittaa sitä, että ihmisiin liitetään stereotypioita esimerkiksi ihonvärin takia.
 Suomalaisissa sateenkaaritiloissa Jimenoa usein ahdistaa. Esimerkiksi sateenkaariklubit täyttyvät yleensä valkoisista ihmisistä.
 Vanhemmat sateenkaarivähemmistöihin kuuluvat rodullistetut ovat kertoneet kauhutarinoita ikävistä tilanteista klubeilla.
 – Tuntuu, että en kuulu mihinkään.
 Silti Jimeno on mielestään onnekas.
 Hän löysi jo nuorena suvaitsevaisen kaveripiirin. Kauhutarinat ahdistavat, mutta myös turvallisia tiloja löytyy.
 Sellaisia ovat esimerkiksi SOCO eli Students of Colour -opiskelijajärjestö ja rodullistettujen POC-lukupiiri. Hiljattain Jimeno löysi myös Helsingin ballroom-yhteisön, jossa on paljon rodullistettuja ihmisiä.
 Pääasiassa mustat ja latinot seksuaali- ja sukupuolivähemmistöihin kuuluvat aloittivat ballroom-kulttuurin New Yorkissa 1920-luvulla. He halusivat luoda turvallisen tilan itselleen. Tapahtumissa he tanssivat ja kilpailevat usein sukupuolinormeja rikkovissa asuissa.
 Jimeno identifioituu tällä hetkellä muunsukupuoliseksi ja biseksuaaliksi.
 – Uskon, että tämä on matka eikä päämäärä. Ihminen kehittyy jatkuvasti.
 Hankala alku
 Aleksandra Lemke ei tuntenut Suomesta juuri ketään. Hän ei puhunut suomen kieltä. Kulttuuri oli vieras.
 Pikkukunnan syksyiset kadut ammottivat autioina. Ihmisiä tapasi vain kaupassa.
 Lemke muutti Varsovasta Kirkkonummelle syyskuussa 2014 uuden elämän perässä. Äiti oli asunut Ruotsissa yli kymmenen vuotta, ja Lemke haaveili jo lapsena elämästä Pohjoismaissa. Hidas elämänmeno ja pohjoinen luonto kiehtoivat.
 Nyt haave oli toteutunut, mutta elämä uudessa kotimaassa tuntui hankalalta.
 Paperityöt veivät kuukausia. Se raastoi hermoja. Lemke jännitti, saisiko lainkaan oleskelulupaa.
 Työnhaku oli vaikeaa taidealalta ilman kunnollista kielitaitoa.
 – Täytyy olla hullu, että tekee tällaista! Lemke naurahtaa.
 Nyt ympärille on kertynyt laaja verkosto ystäviä ja tuttavia. Lemke puhuu jonkin verran suomea ja asuu nykyisin Vantaalla. Hän etenee valokuvaajan urallaan ja vuokrasi juuri ensimmäisen oman studionsa lähes keskeltä Helsinkiä.
 Studio on unelmien täyttymys. Suurista ikkunoista tulvii sisään luonnonvaloa.
 Lemke on onnellinen.
 – En varmaankaan vaihtaisi tätä maata ja paikkaa mihinkään muuhun.
 Yhtä asiaa Lemke kaipaa Suomessa. Se on small talk.
 – On toki oma valintamme muuttaa ja sopeutua tänne, mutta välillä tarvitsisimme systeemin tuen lisäksi emotionaalista tukea.
 Taide voi muuttaa
 Haluan valokuvata vähemmistöjä.
 Aleksandra Lemke vastasi näin hetkeäkään epäröimättä. Ystävä oli kysynyt, mitä hän kuvaisi, jos saisi päättää aiheen täysin vapaasti.
 Lemken synnyinmaassa Puolassa  seksuaali- ja sukupuolivähemmistöt ovat ahtaalla . Moni maan kaupungeista on julistautunut seksuaali- ja sukupuolivähemmistöistä vapaaksi alueeksi.
 Valokuvaaja tahtoo näyttää taiteen avulla vähemmistöjen kauniin puolen. Hän haluaa herättää keskustelua hyväksynnästä ja kunnioituksesta.
 Lemke ei voinut suoraan samaistua kuvattaviensa kokemuksiin. Häntä ei ole koskaan syrjitty ihonvärin vuoksi, eikä hän kuulu sateenkaarivähemmistöön.
 – Kokemus avasi silmiä. Toivon, että näyttelyn kävijät kokisivat jotain vastaavaa. Taide voi herättää tunteita ja tunteet voivat muuttaa ajatuksia ja käytöstä. Toivon, että valokuvani muuttavat ihmisiä.
 Yläasteen vitsi
 Opettajat epäilivät lähes kaikkia rodullistettuja lunttaamisesta ja vähättelivät heidän älykkyyttään, kun Jay Jimeno oli ala-asteella. Elettiin 2000-luvun alkua.
 Välillä rodullistettujen ja valkoisten oppilaiden välille syntyi fyysisiä tappeluita. Opettajat eivät puuttuneet niihin.
 Pahinta oli yläasteella.
 Jimeno kuuli n-sanan toistuvasti. Hänen ihonvärinsä oli usein vitsin huipentuma.
 Jimeno on syntynyt ja asunut koko ikänsä Suomessa. Silti häneen viitataan usein maahanmuuttajataustainen-termillä, koska toinen vanhemmista on syntynyt ulkomailla.
 – Se on aiheuttanut aika pahan identiteettikriisin.
 Nuorena Jimenosta tuntui, että eri väriset ihmiset eivät saaneet ystävystyä.
 Nyt hän katselee ilolla nuoria kaveriporukoita, joihin kuuluu eri näköisiä ja eri oloisia ihmisiä.
 – Keskustelu näistä aiheista on auennut Suomessa vasta viime vuosina. Nyt olisi tärkeää kuunnella rodullistettuja, sateenkaarivähemmistöihin kuuluvia nuoria. Minua turhauttaa inhimillisyyden puuttuminen keskusteluista.
 Alastomuus viehättää
 Negatiiveja lojui aina ympäriinsä lapsuudenkodissa. Kamera kääntyi tuon tuosta kohti Lemkeä. Valokuvaus kiinnosti vanhempia.
 Lemke tarttui kameraan itsekin jo lapsena. Lukion jälkeen hän pääsi kotikaupunkinsa taidekouluun.
 – Rakastan sitä, kun saan luoda hetkiä ja esitellä ihmisille pienen maailman, jonka olen luonut.
 Lemke on työskennellyt valokuvaajana yli 12 vuotta. Hän on erikoistunut muotokuviin ja muotikuviin, mutta viime aikoina hän on tehnyt enenevässä määrin taideprojekteja.
 Nyt kuvaajaa viehättää se, kuinka alastomuus riisuu suomalaiset aseista.
 – Haluaisin yhdistää seksuaalisuuden ja identiteetin teemat alastomuuteen ei-seksuaalisella tavalla. Se on varmaankin painopisteeni ensi vuonna.
 Suuri perhe
 Taivaalle piirtyi suuri sateenkaari. Aleksandra Lemke piti valokuvanäyttelynsä avajaispuhetta Jyväskylässä pride-viikolla.
 Muisto saa hänet hymyilemään. Hän tunsi kuuluvansa joukkoon, vaikka ei olekaan osa kyseistä vähemmistöä.
 – Toisinaan ei tarvitse ymmärtää kaikkea. Kyse on tunteesta, joka tilanteesta herää.
 Aleksandra Lemken Meissä – About Us -valokuvanäyttely Jyväskylässä monikulttuurikeskus Gloriassa 17.9. saakka, Tampereella Werstaalla 21.9.–10.10. ja Helsingissä Stoassa 11.10.–31.10.

Valokuvat vievät rodullistetun sateenkaarivähemmistön iholle – "Tuntuu, että en kuulu mihinkään", sanoo Jay Jimeno, 21, joka elää vähemmistön vähemmistössä


Summary: Oletko joutunut tekemään toistuvasti työvuoroja ilman taukoja? Oletko saanut potkut ilman syytä? Ovatko asiakkaat uhkailleet sinua? Teemme aiheesta juttua, johon kaipaamme apuasi.

Hampurilaisketju Hesburgerin työntekijät  ovat kertoneet  kohtuuttomista vaatimuksista työssään. Töitä tehdään palkatta sekä ilman ruoka- ja vessataukoja.
 Hesburger ei kuitenkaan ole ainut nuorten suosima työpaikka, jonka työoloissa on puutteita.
 Oletko itse kokenut epäoikeudenmukaisuuksia palvelualalla? Jos olet, ole hyvä ja vastaa kyselyymme.
 Teemme juttua siitä, kuinka laajaa nuorten huono ja jopa lainvastainen kohtelu ensimmäisissä työpaikoissa on.
 Lue myös:
 Jasmin Ristolainen ja 11 muuta nuorta kertovat karuista työoloista Hesessä – hampurilaisketjun mukaan joskus ei ole pidetty taukoja
 Mitä työntekijän pitää kestää? Hesburgerissa työskennelleet nuoret kertoivat kurjista oloista, valvova viranomainen kävi läpi pahimmat epäkohdat

Hampurilaisketju teettää nuorilla töitä ilman vessataukoja ja jopa palkatta – Oletko töissä toisessa yhtiössä? Millaisiin epäkohtiin olet törmännyt?


Summary: Syrjäisillä alueilla lääkäreillä ei ole välttämättä tietoa transsukupuolisuudesta, sanoo sukupuolivähemmistöjen oikeuksia ajava yhdistys. Siksi moni transihminen voi jäädä ilman apua.

Kovaa peliä. Ei sovi heikkohermoisille. Niin  Rilla Porojärvi  kiteyttää elämäntarinansa.
 Tarinan, jonka yksi merkittävimmistä käännekohdista ajoittuu kesään kuusi vuotta sitten. Silloin Porojärvi matkusti kotoaan Hyrynsalmelta Helsinkiin.
 Matkaan oli erityinen syy. Elämä alkaisi vihdoin omana itsenä. Tuona kesänä Porojärvi pääsi aloittamaan sukupuolenkorjauksensa.
 Matka oli ollut pitkä: täynnä surua, ahdistusta ja pettymystä. Lukuisia lääkärikäyntejä ja itsetuhoisia ajatuksia.
 Niille Porojärvi sai lopun, mutta tilalle tuli yksinäisyys.
 Tyttö poikien pukuhuoneessa
 Porojärvi muistaa edelleen testosteronia pursuavien poikien löyhkän koulun liikuntatunneilta. Mieleen on painunut myös se, kuinka aina vain pelattiin koripalloa. Kuinka pojat heittivät pallon häntä kohti aivan liian kovaa.
 Jo pienestä lapsesta saakka Porojärvi oli tiennyt, että hän on tyttö, joka on syntynyt pojan kehoon. Liikuntatunneilla kokemus väärän sukupuolen vartalossa elämisestä korostui entisestään. Tuntui ahdistavalta joutua tyttönä poikien pukuhuoneeseen.
 – Erään liikuntatunnin jälkeen, kun vaihdoimme vaatteita pukuhuoneessa, pojat huomasivat, että minulla oli sukkahousut jalassa. Siitä alkoi kauhea koulukiusaaminen.
 Kiusaaminen jatkui koko peruskoulun ajan. Kaikki kuitenkin muuttui, kun Porojärvi pääsi ammattikouluun uuteen kaupunkiin.
 – Siellä minua ei kiusattu ja olin ihan tykätty. Niitä vuosia, kun ajattelee, niin oikein naurattaa.
 Koulun jälkeen Porojärvi alkoi elää elämää, jonka ajatteli olevan häntä varten. Hän teki kodin Hyrynsalmelle ja alkoi porotilalliseksi. Hänellä oli ystäviä, ja asiat olivat päällisin puolin hyvin.
 Siitä huolimatta ahdistus hänen sisällään kasvoi.
 Lääkärit eivät auta
 – Se ei ole ihmisen arvoista elämää, Rilla Porojärvi sanoo.
 Se, kun joutuu peittämään todellisen itsensä. Esittämään jotain muuta kuin oikeasti on.
 Vuosien saatossa Porojärvi otti asian esille useita kertoja eri lääkäreiden vastaanotoilla. Kertoi siitä, ettei koe olevansa oma itsensä miehen vartalossa.
 – Kukaan ei uskonut minua. En saanut minkäänlaista ymmärrystä.
 Porojärvi kertoo, kuinka yhdellä käynnillä lääkäri totesi, että "tämä on niin pieni pitäjä, ettei täällä voi olla tuollaista". Yksi lääkäri tarjosi potenssilääke Viagraa, toinen pyysi poistumaan huoneestaan, kun kuuli, millä asialla Porojärvi on.
 Mielenterveystoimistossa kerrottiin, kuinka jumala on luonut jokaisen ihmisen eikä sitä pidä lähteä muuttamaan.
 Lähetettä vaikea saada
 Porojärvi ei ole kokemuksiensa kanssa yksin. Sukupuolivähemmistöjen oikeuksia ajavan Trasek-yhdistyksen hallituksen puheenjohtaja  Kasper Kivistö  kertoo, että moni transihminen on kertonut huonoista kokemuksistaan terveydenhuollossa.
 Kivistö uskoo, että lähtökohtaisesti lääkärit haluavat tehdä työnsä hyvin, mutta kaikilla ei välttämättä ole tarpeeksi tietoa sukupuolen moninaisuudesta.
 – Syrjäisemmillä alueilla lääkäreillä ei välttämättä ole minkäänlaista tietoa transsukupuolisuudesta. Sitten kun sellainen ihminen menee vastaanotolle, ei lääkäri tiedä, mitä pitäisi tehdä.
 Jotta sukupuolenkorjausprosessin saa alulle, lääkärin pitää kirjoittaa lähete joko Helsingin tai Tampereen yliopistolliseen sairaalaan.
 Kivistö kertoo Trasekin saaneen useita yhteydenottoja siitä, että lääkäri ei suostu kirjoittamaan lähetettä. Joskus lääkärit saattavat haluta myös tehdä itse jonkinlaisia tutkimuksia, joskus jopa fyysisiä.
 – Mihinkään genitaalialueen tutkimuksiin ei pidä missään nimessä suostua saadakseen lähetettä. Se on ehdottomasti poissuljettua, Kivistö sanoo.
 Toisinaan lääkärit saattavat myös kyseenalaistaa sukupuolenkorjaukseen hakevan mielenterveyden, mikä voi hidastaa prosessia entisestään.
 Jos lääkäri kieltäytyy tekemästä lähetettä tai vaatii saada tehdä jonkinlaisia tutkimuksia, voi silloin ottaa yhteyttä esimerkiksi Trasekiin.
 – Sieltä voi joku lähteä mukaan tueksi paikalle.
 Lääkärin toiminnasta voi Kivistön mukaan myös valittaa tai mennä toiselle lääkärille. Pienemmillä paikkakunnilla se ei kuitenkaan välttämättä ole mahdollista, koska lääkäreitä on usein vähän.
 "Haulikon piippua tuli katsottua paljon"
 Vuosi vuodelta Porojärven paha olo kasvoi niin suureksi, että hän pelkäsi tekevänsä itselleen jotain.
 – Haulikon piippua tuli katsottua melko paljon. Mutta mietin silloin, että en voi jättää koiriani yksin. Pakko minun on elää edes jotenkin.
 Hän päätti hakea vielä kerran apua ja tällä kertaa saikin sitä. Porojärvi pääsi juttelemaan sairaanhoitajan kanssa, joka päätti ohjata hänet psykologin puheille.
 – Psykologi sanoi minulle, että minä en näistä asioista ymmärrä mitään, mutta tiedät varmaan itse, mistä voit saada apua.
 Niin Porojärvi tiesi. Psykologi teki lähetteen Helsingin yliopistollisen sairaalan sukupuoli-identiteetin tutkimuspoliklinikalle. Vuosi oli 2015. Oli kulunut kymmenen vuotta siitä, kun Porojärvi ensimmäisen kerran oli ilmaissut halunsa korjata sukupuolensa.
 Elämä alkaa
 Ensimmäinen käynti sairaalassa oli jännittävä. Porojärvi muistaa päivän kuin eilisen. Miltä auringon lämmittämä Helsinki tuntui ja sairaalan aula näytti, kun hän istui odottamassa lääkäriä.
 Hän muistaa, kuinka lääkäri saapui ja kutsui Porojärveä nimeltä. Sanoi, että jutellaan. He nousivat portaita seuraavaan kerrokseen, josta kesätuuli puhalsi sisään avoimesta parvekkeen ovesta.
 – Kun näin avoimen oven, sanoin lääkärille, että hyppäänkö tuosta alas. Hän vastasi, että älä vielä hyppää.
 Sitten Porojärvi kertoi kaiken. Hän kertoi, mistä oli tullut, miten oli sinne päätynyt ja miltä hänestä tuntui. Lääkäri ymmärsi. Hän ei kummastellut eikä kieltänyt Porojärven tunteita.
 – Se lääkäri pelasti minut. Siitä alkoi elämä. Ihan erilainen kuin ennen niitä päiviä.
 Sukupuolenkorjausprosessi alkoi haastatteluista, joissa käytiin perusteellisesti läpi, kuka Porojärvi on, mitä hän tuntee ja ajattelee. Haastattelut jatkuivat seitsemän kuukauden ajan, minkä jälkeen Porojärvi sai diagnoosin.
 – F64.0. Eli olen transsukupuolinen.
 "Nimeni on Rilla"
 Vuonna 2017 Porojärvi oli Hallan paliskunnan eli poronhoitoyksikön kokouksessa. Porojärvi on ollut kyseisen paliskunnan osakas vuosikymmeniä. Aiemmin hän oli jopa johtanut paliskuntaa usean vuoden ajan.
 Tämänkertainen kokous oli Porojärvelle erityisen merkittävä. Hänellä oli nimittäin jotain kerrottavaa.
 – Kokouksessa sanoin, että minulla on ilmoitusluontoinen asia: nimeni on nykyään Rilla.
 Joukon ylle laskeutui painostava hiljaisuus. Porojärvi muistaa, kuinka sen rikkoivat pöytää takovat nyrkit ja huuto, että tällainen ei voi olla mahdollista.
 Porojärvi ei säikähtänyt reaktiota vaan jatkoi asiaansa ja kertoi, että myös hänen henkilötunnuksensa on muuttunut. Hän oli nyt juridisesti nainen.
 – Sen ilmoituksen jälkeen elämä ympärilläni hiljeni. Ihmiset alkoivat karttaa minua.
 Rilla Porojärvi ei kertonut kenellekään sukupuolenkorjausprosessistaan ennen kuin hän oli juridisesti nainen.  Timo Sihvonen / Yle
 Vanhat ystävät eivät enää vastanneet Porojärven puheluihin ja kauppaan mennessä ihmiset kaikkosivat ympäriltä. Välttelivät kuin ruttoa.
 Pikkuhiljaa yksinäisyys sai seurakseen toisenkin tunteen, pelon.
 Ihmiset alkoivat huudella perään törkeyksiä ja naureskella. Yksi kuntalainen soitti uhkaavia puheluita ja tuli jopa Porojärven pihaan huutamaan. Postilaatikko rikottiin ja postit leviteltiin ympäri maantietä useita kertoja. Sen vuoksi Porojärvi on siirtänyt postit tulemaan kaupalle.
 Uhkailu ja siitä syntyvä stressi alkoivat vaikuttaa myös Porojärven fyysiseen terveyteen. Nukkumisesta tuli vaikeaa, ja hän alkoi saada rytmihäiriöitä, minkä vuoksi hän hakeutui useita kertoja terveyskeskukseen.
 – Saatoin saada rytmihäiriöitä pelkästään siitä, kun näin uhkailijan soittavan minulle. Niin paljon minua ahdisti.
 Yksinäisyys
 Sain elämäni takaisin ja samalla menetin sen. Siltä sukupuolenkorjausprosessi tuntuu Porojärvestä nyt.
 Kun sukupuolenkorjaukseen liittyvät hormonihoidot alkoivat, Porojärvi tunsi, kuinka ilo palasi hänen elämäänsä. Kaikennielevä suru ja ahdistus olivat yhtäkkiä poissa.
 Mutta vaikka nyt Porojärven on helpompi olla itsensä kanssa, se ei poista surua siitä yksinäisyydestä, jota hän nykyään kokee.
 – En uskonut, että asiat menisivät näin. Että kerta kaikkiaan hylätään ja jään aivan yksin.
 "Toivon, että löytäisin ihmisen rinnalle ja pääsisin täältä pois", Rilla Porojärvi sanoo.  Timo Sihvonen / Yle
 Porojärven mielestä Hyrynsalmi ei ole hyvä asuinpaikka transsukupuoliselle. Etenkään, kun elinkeino on porotalous. Hän kuvailee ilmapiiriä hyvin ahdasmieliseksi.
 Siksi hän haaveilee muutosta Etelä-Suomeen. Siellä asuu Porojärven paras ystävä, joka tuntee hänet kuin "viisipennisen". Lähteminen ei ole kuitenkaan niin yksinkertaista. Kainuussa ovat koti ja porot.
 Kaikesta huolimatta Porojärvi ei ole katunut päivääkään sitä, että päätti aloittaa matkan omaksi itsekseen.
 – Minä olin niin onnellinen, että minusta tuli Rilla.
 Lue seuraavaksi:
 Huuteluun, naureskeluun ja osoitteluun tottunut 16-vuotias korkeushyppääjä Jere Nyström on tyttö pojan vartalossa: "Minä vain kuljen omaa polkuani"
 "Koskaan ei tiedä, kuka työyhteisössä pitää sisällään painavaa salaisuutta" – Ossian Rajala, 26, kertoi sukupuolestaan työpaikallaan ja hengittää nyt vapaammin
 "Luuletko olevasi nainen?" Kasper Kivistöltä tivattiin – kolme transsukupuolista kertoo, millaista on elää vuosia väärän sukupuolen henkilötunnuksella

Kun Rilla Porojärvi kertoi haluavansa korjata sukupuolensa, lääkäri ehdotti Viagraa – tapaus on karu esimerkki siitä, miten transihmisiä kohdellaan


Summary: Afganistanissa ääriliike Talibanin vastustajat jatkavat taisteluita Panjshirin laaksossa. Talibanin kannattajat ennättivät jo juhlia laakson valtausta. Juhlien aikaisissa ammuskeluissa kuoli lähes 20 ihmistä.

Afganistanin hallintaansa ottanut ääriliike Taliban on juuttunut taisteluun Panjshirin laakson hallinnasta. Pääkaupungin Kabulin pohjoispuolella sijaitseva Panjshir on Talibanin hallintoa vastustavien voimien viimeinen linnake.
 Laakson hallinnasta käytiin tänään lauantaina edelleen taisteluita. Taliban ennätti jo perjantaina ilmoittaa, että laakso on saatu hallintaan, mutta ilo oli ennenaikainen.
 Valtausta juhlittiin villisti muun muassa Kabulissa. Paikallisen tavan mukaan juhlijat ammuskelivat illan pimeydessä ilmaan. Ammuskeluissa on tiettävästi saanut surmansa lähes 20 ihmistä ja kymmeniä on loukkaantunut.
 Talibanin tiedottaja  Zabihullah Mujahid  torui ammuskellen juhlivia. Hänen mukaansa aseet ja ammukset ovat yhteistä omaisuutta, eikä niitä siksi pidä tuhlailla.
 Hän huomautti myös, että laukaukset voivat osua sivullisiin.
 – Älkää ampuko taivaalle, vaan kiittäkää sen sijaan Jumalaa, Zabihullah Mujahid sanoi.
 Harri Vähäkangas / Yle
 Entinen varapresidentti Saleh astui esiin
 Taisteluiden jatkumista painotti myös julkisuuteen ilmaantunut Afganistanin vanhan hallituksen varapresidentti  Amrullah Saleh.
 – Tilanne on vaikea. Olemme hyökkäyksen kohteena, entinen varapresidentti Saleh sanoi.
 Hän tuli julkisuuteen videolla, jossa hän kertoi olevansa Panjshirissa ja majailevansa tukikohdassaan.
 – Puheet siitä, että olisin lähtenyt maanpakoon ovat vihollisen propagandaa.
 Amrullah Salehin mukaan heitä vastaan iskevät sekä Talibanin joukot että al-Qaida ja Pakistanin tukemat terroristit.
 – Vastarintamme tulee jatkumaan, hän vakuutti.
 Talibania vastustavat taistelijat aikovat jatkaa vastarintaa Panjshirin laaksossa. Kuva otettu 2. syyskuuta. Ahmad Sahel Arman / AFP
 Jumi Panjshirissa jumitti myös hallituksen
 Myös Taliban on antanut horjumattomia lausuntoja taisteluiden jatkumisesta. Taliban etenee, joskin eteneminen on hidastunut.
 – Miinantorjunta ja hyökkäykset kulkevat nyt rinta rinnan, Talibanin lähteistä kerrotaan.
 Jumittuminen Panjshirin laaksoon on takaisku Talibanille. Ääriliike ei ole kyennyt julkistamaan hallitustaan , koska valta ei ole rikkumaton koko Afganistanin alueella.
 Viimeisten arvioiden mukaan uuden Taliban-hallituksen nimet julkistettaisiin ensi viikolla.
 LUE LISÄÄ:
 Afganistanissa "Viiden leijonan laakso" sinnittelee Talibania vastaan – johdossa on kuuluisan sotapäällikön poika
 Tehtävä suoritettu? Länsimaat poistuivat Afganistanista 20 vuoden jälkeen – lue miksi, miten ja mitä siitä seuraa
 Pakistanissa äärijärjestöt iloitsevat Talibanin voitosta – Yle vieraili pahamaineisen Punaisen moskeijan ulkopuolella Islamabadissa

Taliban jäi jumiin Panjshirin laaksoon – hallituksen nimittäminen pantiin jäihin


Summary: Pieni sosiaalialan yritys aloitti kesäkuun alussa nelipäiväisen työviikon kokeilun, mutta sen toteutumismahdollisuudet mitataan vasta nyt. Tutkijan mukaan työajan lyhentämisperusteet ovat nyt erilaiset kuin 1990-luvulla, kun suurtyöttömyyden aikana töitä haluttiin jakaa useammalla.

Lastensuojelun avohuollon palveluita tarjoavan turkulaisen Särskild-yhtiön lyhennetyn työajan kokeilua on nyt kestänyt kolmisen kuukautta. Kesä oli totuttelua, sillä yleensä työntekijöiden rytmi määräytyy kunkin nuoren koulun lukujärjestyksen mukaan.
 Toimitusjohtaja  Jesse Särs  listasi alun kokemuksia yhdessä työntekijöiden kanssa. Selkeitä plussia ja miinuksia oli havaittavissa tässä puoli vuotta kestävässä kokeilussa, jonka tarkoitus on lisätä työntekijöiden hyvinvointia. Palkka on pysynyt samana lyhemmästä työajasta huolimatta.
 Nyt kun kokeilua on kulunut kolme kuukautta, niin Jesse Särs on huomannut ainakin sen, että työaikakokeilun on syytä kestää pidempään, ennen kuin sen vaikutuksia voi kunnolla arvioida.
 Työviikko on siis 32 tuntia ja se on jakautunut hieman eri tavoin. Osa työntekijöistä on pitänyt kolmen päivän viikonloppua palautumista tukevana.
 – Työntekijät ovat sitä mieltä, ettei työmme avopalveluissa ole muutenkaan yhtä kuormittavaa kuin esimerkiksi sijaishuollossa, Särs sanoo.
 Työaikakokeilu on lisännyt alan ammattilaisten kiinnostusta yhtiötä kohtaan ja Särskildiin on pestattu kaksi uutta työntekijää, kertoo Jesse Särs. Markku Sandell / Yle
 Työntekijät ovat suunnitelleet työvuoronsa itse ja se on sujunut pääasiassa hyvin. Kaikki eivät ole sulkeneet työpuhelintaan vapaapäivänään ja osa on käyttänyt lisääntyneen vapaa-ajan opiskeluun.
 – Olen kannustanut opiskelemaan maksamalla osan koulutuksista tai antamalla opiskella osin työajalla. On myös täysin ok laiskotella ja palautua silloin kun on vapaata, Särs kertoo.
 Työn laadun arvioidaan kohentuneen
 Työn laadun arvioidaan kohentuneen, kun asiakkaita on ollut vähemmän ja heille on voitu antaa enemmän huomiota.
 – Erityisesti asiakastyössä olevat ovat kokeneet olevansa levänneempiä ja kohdanneet freesimpänä asiakkaat.
 Lyhyempi työaika ja pienempi laskutus näkyvät yhtiön tulopuolella. Esimiesasemassa olevilla on ollut vaikeuksia saada kaikki työt tehtyä neljässä päivässä, jolloin työt on mahdutettu 32 viikkotuntiin useammalle päivälle.
 – 32 tuntia on saanut tehdä vaikka kolmessa tai kuudessa päivässä, mutta suurin osa on tehnyt neljässä tai viidessä päivässä, Jesse Särs kertoo.
 Työntekijä pitää kokeilua osin rohkeana
 Ammatillisena tukihenkilönä työskentelevä  Tomi Kaskinen  arvioi kuluneen kolmen kuukauden antaneen mahdollisuuksia itsensä kehittämiseen ja rentoutumiseen. Taloudellisesti kokeilu on hänen mukaansa yritykselle rohkea. Kaskinen on aiemmassa ammatissaan toiminut kaupallisella alalla.
 Nyt syksyllä varsinainen kokeilu alkaa, kun kesällä aikataulut ovat olleet joustavia. Koulujen alettua vasta nähdään, miten töiden sovittaminen 32:een viikkotuntiin onnistuu.
 – Tänä kesänä olen ollut veneilemässä, hermolepoa ja rentoutumista. Taustalla on aika kiivas jakso remonttia tehdessä työn ohella ja nyt olen keskittynyt itseeni ja siihen, että olen saanut levättyä, Kaskinen summailee kulunutta kolmea kuukautta.
 Työkaverien kanssa ovat tulleet esille myönteiset kokemukset, mutta enemmän hallinnollista työtä tekevillä on Kaskinen mukaan ollut haasteita saada kaikki työt tehtyä lyhemmässä ajassa.
 Kun palkka ei vähentyneistä tunneista huolimatta pudonnut, niin Tomi Kaskinen kokee sen olevan osoitus työntekijöiden arvostuksesta.
 – Lisää myös sitoutumistani yritykseen, kun yritys sitoutuu minuun, niin minä sitoudun yritykseen, Tomi Kaskinen miettii.
 Tuottavuus nousi 90-luvulla työaikaa lyhennettäessä
 Olot 1990-luvun työelämässä olivat melko erilaiset kuin nyt. Laman runtelemassa Suomessa työttömiä oli paljon ja tavoiteltiin työn jakamista useimmille. Yksityisissä yrityksissä aloite työajan lyhentämiseen tuli usein työnantajilta ja esimerkiksi teollisuudessa saatiin tuottavuus kasvamaan 6+6-kokeilussa.
 Lyhyemmät työvuorot yhdistettynä 12 tunnin tuotantoon saivat kapasiteetista enemmän irti ja yrityksen pääoman tuottavuus kasvoi. Palkkataso pysyi ennallaan.
 Myös kuntapuolella kokeiltiin eri malleja ja vuorotteluvapaajärjestelmällä haluttiin vähentää työntekijöiden uupumista.
 Jyväskylän yliopiston yliopistonlehtori, dosentti  Timo Anttila  teki väitöskirjansa 90-luvun kokeiluista. Hänen mukaansa työajan lyhentäminen on noussut uudelleen keskusteluun Euroopassa esimerkiksi Ruotsin ja Islannin kokeilujen ansiosta.
 Särskildin kokeilussa näyttää tutkijan mukaan siltä, että työntekijät sitoutuvat yhtiön toimintaan hyvin, kun työpuhelin on päällä vapaallakin. Sama sitoutuminen näkyi myös yksityisten yritysten 90-luvun kokeiluissa .
 – Kansainvälisissä tutkimuksissa työajan lyhentämisen on havaittu tuovan myönteisiä tuloksia. Työhyvinvointi yleensä paranee, kuten unenlaatu ja palautuminen työstä. Stressitasot alenevat. Selkein tulos nähdään työn ja perheen yhdistämisen helpottumisena, Anttila kertoo muista tutkimustuloksista.
 Kokeilujen perusteella on havaittu työntekijöiden haluavan yleensä pitempiä vapaita. Pitkä viikonloppu onkin Anttilan mukaan aika suosittu. Yrityksen kannalta kuuden tunnin työaika lienee kuitenkin parempi ratkaisu, jos halutaan parantaa palvelua ja pidentää palveluaikoja.
 Särskildin kokeilu on herättänyt mielenkiintoa alan toimijoissa ja moni ammattilainen on hakenut töitä yhtiöstä. Mainehyöty onkin yksi tuloksista jo 1990-luvun työaikakokeilujen perusteella.
 – Jos on helppo rekrytoida uusia työntekijöitä, niin se on yritykselle huomattava etu, sanoo dosentti Timo Anttila.
 Nyt monessa yrityksessä on huutava pula osaavasta työvoimasta. Tämän saattaa tutkijan mukaan olla monella alalla hidastamassa lyhennettyyn työaikaan siirtymistä.
 – Esimerkiksi sosiaali- ja terveyspuolella tämä täytyy ottaa huomioon työaikaa lyhennettäessä.
 Särskildissä pohditaan syksyllä, miten kokeilua jatketaan.
 – Tällä hetkellä ei ole vielä tullut voimakkaita signaaleja jatkamisen puolesta, ja on myös otettava huomioon liiketaloudelliset seikat. Kannattavuutemme kärsii kokeilusta, sillä teemme tuntilaskutettavaa työtä. Meidän on varmistettava, että taloutemme on jatkossakin vakaa ja palkanmaksukyky hyvä, Jesse Särs pohtii nyt.
 – Työajan käsite on korona-aikana muuttunut. Samalla, kun työpaikka on monella muuttunut, niin aletaan miettiä, miten työaikaa myös voisi järjestää uudella tavalla, dosentti Timo Anttila arvioi.
 Työaikaa tuskin lyhennetään, jos palkka putoaa merkittävästi. Tutkijan mukaan on kuitenkin mahdollista, että jos tulee hyviä esimerkkejä tuottavuuden tai työhyvinvoinnin noususta, niin uusia työaikakokeiluja saattaa syntyä Suomeenkin.
 Lue myös:
 Lyhyempi työaika lisää hyvinvointia ja motivaatiota, silti siihen suhtaudutaan varauksellisesti

Työajan lyhentäminen oli suosittua 1990-luvulla – nyt työvoimapulan aikana hankalampaa


Summary: Pariskunta, heidän yksivuotias tyttärensä sekä koiransa löytyivät kuolleina syrjäiseltä patikointireitiltä 17. elokuuta. Alustavat   ruumiinavaukset eivät ole valottaneet heidän kuolinsyytään.

Yhdysvalloissa liittovaltion viranomaiset ovat sulkeneet useita patikointireittejä kansallispuiston alueella Kalifornian pohjoisosissa sen jälkeen, kun tutkijat havaitsivat alueen joessa suuria määriä myrkyllistä levää.
 Sierra National Forestin alueella virtaavassa Merced-joessa havaitun levän myrkkypitoisuuksia ryhdyttiin tutkimaan elokuussa sattuneen kolmihenkisen perheen mysteerikuoleman vuoksi.
 Pariskunta, heidän yksivuotias tyttärensä sekä koiransa löytyivät kuolleina syrjäiseltä patikointireitiltä 17. elokuuta lähellä Yosemiten kansallispuistoa. Uhreissa ei ollut ulkoisia väkivallan merkkejä. Itsemurhaa pidetään niin ikään epätodennäköisenä. Perheen kuolinsyy ei ole selvinnyt myöskään alustavassa ruumiinavauksessa. Ruumiiden myrkkytestien tuloksien analysointi saattaa kestää useita viikkoja.
 Myös koiralle on tehty ruumiinavaus myrkkytesteineen. Paikalliset viranomaiset kuitenkin huomauttavat, ettei alueelta ole löydetty muita kuolleita eläimiä.
 Leväkukintojen myrkyt voivat sairastuttaa vakavasti
 Syrjäisessä paikassa, mistä ruumiit löytyivät, ei ole kännykkäverkkoa. Liittovaltion poliisi FBI on mediatietojen mukaan pyrkinyt pääsemään käsiksi 41-vuotiaan miesvainajan taskusta löytyneen kännykän tietoihin.
 Alueella on myös hylättyjä kaivoksia, jonka vuoksi yhtenä teoriana on pidetty, että niistä olisi päässyt ilmaan häkää. Tätäkin teoriaa pidetään epätodennäköisenä.
 Nyt tutkinnan keskiöön on noussut joesta löytynyt myrkyllinen leväkukinta.
 – Leväkukinnat voivat tuottaa myrkkyjä, jotka saattavat tehdä ihmiset ja eläimet erittäin sairaiksi, totesi liittovaltion maa-alueista vastaavan BLM-viraston (Bureau of Land Management) johtaja  Elizabeth Meyer-Shields  lausunnossaan.
 Hänen mukaansa tutkijat jatkavat Merced-joen leväpitoisuuksien seurantaa.
 Heinäkuussa Yhdysvaltain metsähallinto varoitti Facebookissa mahdollisesti myrkyllisestä levästä Sierra National Forestin alueella. Viestissä todettiin, ettei Merced-joessa tule uida, kahlata eikä päästää lemmikkieläimiä veteen.
 Kansallispuiston suljetut alueet pysyvät kiinni ainakin syyskuun 26. päivään saakka.
 Jutun pohjana käytetty seuraavia lähteitä:
 The Guardian: Toxic algae leads to closure of river areas near where California family died
 BBC: Poison algae may have killed California family, police say
 San Francisco Chronicle: Investigators have ruled out 2 causes of death in case of Mariposa family, but still have no answers
 The Washington Post: A couple, their baby and their dog died on a California hiking trail — and officials don’t know why
 People: Hiking Trails Near Where Family of 3 Mysteriously Died Closed Due to 'Unknown Hazards'

Koituiko myrkkylevä kolmihenkisen perheen kohtaloksi Kaliforniassa? Useita patikointialueita suljettu kansallispuistossa


Summary: Reilu neljä vuotta sitten sattunut Grenfell Towerin palo on suurin Lontoossa tapahtunut onnettomuus toisen maailmansodan jälkeen.

Britanniassa tuhoisan tulipalon kesäkuussa 2017 kärsinyt tornitalo Grenfell Tower on menossa purkuun yli neljä vuotta palon jälkeen. Asiasta kertoo brittilehti  Sunday Times  hallintolähteidensä perusteella.
 Lontoon Pohjois-Kensingtonissa sijaitsevassa Grenfell Towerin palossa kuoli 72 ihmistä.
 The Sunday Timesin mukaan hallituksen odotetaan ilmoittavan purkupäätöksestä syyskuun aikana.
 Rakennustekniset asiantuntijat ovat yksimielisesti suositelleet talon purkua.
 Lehden mukaan asuntoministeri  Robert Jenrickia  on varoitettu talon raunion olevan riski erityisesti sen vieressä sijaitsevalle yli tuhannen oppilaan koululle.
 Grenfell Towerin tornitalossa syttyi tulipalo aamuyöllä 14. kesäkuuta 2017, ja palo levisi erittäin. Palo on suurin Lontoossa tapahtunut onnettomuus toisen maailmansodan jälkeen.
 Facundo Arrizabalanga / EPA
 Tornitalo oli vastikään päällystetty alumiinikomposiittilevyillä, joiden sisällä oli syttymisherkkää muovia. Tutkintaraportin mukaan juuri nämä päällystelevyt olivat suurin syy siihen, miksi palo levisi niin nopeasti ja niin tuhoisin seurauksin. Myös lämpöeristeet olivat palavaa materiaalia.
 Tutkijoiden mukaan rakennuksen ulkoseinät eivät olleet paloturvallisuusmääräysten mukaisia.
 Lue myös:
 Lontoon kerrostalopalon tutkinta: Ihmishenkiä olisi todennäköisesti säästynyt, jos palokunta olisi toiminut toisin  – (2019)

The Sunday Times: Lontoossa vuonna 2017 palanut tornitalo puretaan viimein – tuhoisassa palossa kuoli 72 ihmistä


Summary: Counter-Strike-räiskintäpeli sopii myös seniorille.

Erilaista aivojumppaa on pidetty hyvänä tapana treenata muistia. Mielenkiinto kohdistuu nyt siihen, miten uusi älyteknologia voisi ehkäistä muistin heikentymistä ikäihmisillä.
 Terveyden ja hyvinvoinnin laitos THL alkaa selvittää, voiko muistiterveyttä kohentaa uudella teknologialla, kuten mobiilisovelluksilla, roboteilla ja virtuaalilaseilla. Seniorien kynnys käyttää digilaitteita laskee jatkuvasti, sillä monella on niistä jo pitkä kokemus.
 Counter-Strike-tietokonepeliä pelaava 74-vuotias  Harry Mälkki  tietää, että peli vaatii kaiken tarkkaavaisuuden.
 – Koko ajan on oltava valppaana, tai muuten saa napin otsaan. Pelatessa ei pysty keskittymään mihinkään muuhun. Ei ole suurta eroa siinä, onko ajamassa takaa vai pakenemassa. Molemmat ovat omalla tavallaan haasteellisia tehtäviä.
 Vaikka Mälkki ei katso pelaamisen vaikuttaneen suuresti hänen oppimiskykyynsä, se on voinut parantaa tarkkuutta ja huomiokyvyn suuntaamista. Melkein joka pelissä tulee myös jotain uutta vastaan, kun vastustajat keksivät omia jippojaan.
 Harry "Dirty Harry" Mälkki kuuluu senioreiden Grey Gunners -joukkueeseen, joka on menestynyt myös maailmalla. Ruotsissa järjestetyssä Dreamhack-pelitapahtumassa viisihenkinen joukkue pokkasi hopeaa eläkeikäisten Counter-Strike-turnauksessa.
 Tavoitteena yksilöllinen ohjaus
 Harry Mälkillä ei ole muistiongelmia, mutta riski muistin rapautumisesta koskettaa lukuisia ihmisiä Suomessa. Muistisairauteen sairastuu vuosittain arviolta 14 500 ihmistä.
 Tutkimuspäällikkö  Tiia Ngandu  THL:stä uskoo, että nykyteknologia tarjoaa uusia mahdollisuuksia toteuttaa yksilöllisiä elintapaohjelmia, joilla muistisairauksia voidaan ehkäistä tai hidastaa niiden etenemistä.
 – Korona on myös osoittanut, että ikäihmisten tukeminen terveysasioissa ei aina onnistu lähikontaktissa, vaan siihen tarvitaan myös etäohjauksen keinoja.
 EU:n rahoittamassa Lethe-tutkimushankkeessa ovat mukana Suomi ja kahdeksan muuta Euroopan maata. Tavoitteena on paitsi tutkia teknologiaa aivoterveyden ylläpitämisessä, myös kehittää tekoälyn avulla malleja, joilla ennustetaan sairastumisriskiä. Teknologian testaamiseen osallistuu ensi vuonna alkavassa pilottitutkimuksessa 160 ikäihmistä neljässä maassa.
 Tutkimusalue on varsin uusi. Aiemmin on tarkasteltu etupäässä sitä, kuinka teknologia voi auttaa muistisairaita selviytymään arjessa.
 – Nyt kohteena ovat terveet ihmiset, joilla on kuitenkin muistisairauksiin altistavia riskejä.
 Aivot kiittävät terveistä elintavoista
 Lethe-hanke tukeutuu tunnettuun suomalaiseen Finger-tutkimukseen. Se osoitti, että muistin säilymistä edesauttavat terveelliset elintavat, kuten liikunta, ruokavalio, muistiharjoittelu ja verisuonitautien riskien vähentäminen.
 – Fingerissä oli yhtenä osana tietokoneharjoittelu. Siihen kuului muistia stimuloivia sekä tiedonkäsittelyn nopeuteen, toiminnanohjaukseen ja huomiokykyyn liittyviä tehtäviä.
 Ngandu korostaa, että tietokoneharjoittelun vaikutusta ei voi erotella muusta elintapaohjauksesta. Teknologian ratkaisuista voi kuitenkin olla apua jo sen takia, että niitä voi tarjota suurille ihmisjoukoille.

Älyteknologiasta toivotaan apua, jos muisti pätkii


Summary: Tietokirjailija Sanna Lönnfors sai ystävältään tsekinjuutalaisen Gärtnerin pariskunnan lähettämiä kirjeitä ajalta, jolloin juutalaisvainot Euroopassa alkoivat. Aviopari yritti pitkään pitää toivoa yllä, mutta kohtaloksi tuli Puolassa sijainnut ghetto.

Aina heidän mielessään oli toivo. Jospa he vielä saisivat nähdä lapsensa ja lapsenlapsensa. Jospa he pääsisivätkin pois Prahasta, jossa elämä oli alkanut käydä mahdottomaksi.
 Tsekkoslovakia oli miehitetty, ja juutalaisten vaino oli kääntymässä kohti karmivaa loppua.
 Toivo. Se jatkui kirjeestä toiseen – kunnes huhtikuussa 1940 tuli viimeisen kirjeen aika.  Gustav  ja  Stefanie Gärtner  alkoivat jo itsekin hyväksyä, että he eivät voi elämän kulkua enää määrätä. Sen tekee joku muu.
 Viimeisen kirjeen jälkeen pariskunta sai elää enää vain reilun vuoden. Tuhansien muiden juutalaisten tavoin heidän kohtalonsa oli Puolassa sijaitseva juutalaiskortteli, ghetto, johon natsi-Saksa oli heidät sysännyt elämään eristettyä, elinkelvotonta elämää.

 Jos määränpää ei olisi ollut ghetto, se todennäköisesti olisi ollut Auschwitz.
 Gustav ja Stefanie Gärtnerin traagisesti päättynyt elämä avautui tietokirjailija  Sanna Lönnforsille , kun hän yllättäen sai pinon kirjeitä.
 Yllättävä pyyntö
 2010-luvun alussa Sanna Lönnfors opiskeli Porissa ja tutustui siellä israelilaiseen mieheen. Ystävyys jatkui, vaikka mies muutti Israeliin takaisin ja Sanna Lönnfors puolestaan Saksan pääkaupunkiin Berliiniin.
 Tietokirjailija Sanna Lönnforsin teos Israelin auringon palasia ilmestyi heinäkuussa.  Kirsi Lönnblad / Yle
 Kymmenisen vuotta sitten puolenyön aikaan Lönnforsin sähköposti kilahti. Posti tuli Israelista, jossa ystävä oli tehnyt kirjelöydön isoisänsä kotoa. Ne olivat saksankielisiä kirjeitä, sillä isoisän perhe oli kotoisin Tsekkoslovakian saksankieliseltä alueelta.
 – Ystävä kertoi, että hän ei tiedä isoisänsä vanhemmista muuta kuin, että he menehtyivät juutalaisvainoissa, kertoo Sanna Lönnfors.
 Tällaista tekstiä Sanna Lönnfors luki tutkiessaan Gärtnerin perheen vaiheista.  Kuvistusta teoksesta Isrealin auringon alla.
 Koska Sanna Lönnfors oli asunut Saksassa ja hallitsi kielen, ystävä pyysi häntä katsomaan, mitä kirjeissä kerrotaan.
 Pieni katsominen vei mukanaan ja paisui lopulta yliopiston pro gradu -työksi, ja viimein hiljattain ilmestyneeksi tietokirjaksi  Israelin auringon palasia .
 Kirjeiden ja lukuisten tutkimusmatkojen kautta Sanna Lönnfors selvitti, millaista elämää Gustav ja Stefanie Gärtner elivät ja miten juutalaisvainot tulivat heidän kohtalokseen.
 Koodit murtuivat
 Gustav ja Stephanie Gärtner syntyivät Tsekissä lähellä Brnon kaupunkia. He menivät naimisiin maaliskuussa 1913 ja saivat myöhemmin kolme poikaa.
 Gablonz-nimisessä kaupungissa Gärtnerit pitivät elintarvikeliikettä, kunnes pariskunnan oli lokakuussa 1938 muutettava Prahaan. Marraskuussa 1938 kristalliyönä natsit tuhosivat juutalaisten omaisuutta, todennäköisesti myös Gärtnerien elintarvikeliikkeen.
 Sanna Lönnforsin saamat 12 kirjettä kirjettä olivat viestejä liki sadan vuoden takaa. Eivätkä lainkaan helppolukuisia edes tutkijalle, sillä käsialat olivat molemmilla hyvin erilaiset.
 – Pariskunta kirjoitti ensinnäkin erilaisilla kirjasintyypeillä. He olivat ilmeisesti koulussa oppineet erilaiset tavat kirjoittaa, joten jouduin ikään kuin murtamaan kaksi erilaista käsikirjoituskoodia.
 Sanna Lönnfors osasi itse kääntää suurimman osan kirjeista, vaikka liki 100-vuotias käsiala oli välillä vaikeasti ymmärrettävää.  Kuvitusta teoksesta Israelin auringon alla
 Pyhtäältä kotoisin oleva ja nykyisin Kotkassa asuva Lönnfors kertoo itse puhuvansa ja ymmärtävänsä hyvin saksan kieltä, mutta apuun oli välillä pakko pyytää äidinkielenään saksaa puhuvia, jotta kaikkien sanojen ja ilmausten merkitys avautuisi.
 Matkan varrella oli myös pakko pysähtyä miettimään, voiko hänelle itselleen vieraan perheen kirjeitä julkaista ja kertoa niistä ulkopuolisille.
 – Perhe oli sitä mieltä, että ilman muuta voi kirjoittaa. Teen sen kuitenkin kunnialla ja kunnioituksella.
 Ilmapiiri muuttuu tukalaksi
 Vuoden 1939 maaliskuussa Hitler valtasi Tsekin. Gärtnerit olivat jääneet Prahaan, eikä kaupungista saanut poistua.
 Kultainen poikani, toivon sinulle kaikkea parasta, mitä kuvitella voi. Pitäköön Jumala sinut terveenä, ja toivoisin, että voisimme nähdä toisemme vielä kerran.   Gustav Gärtnerin onnittelukortissaan pojalleen heinäkuussa 1939.
 Kirjeet kertovat karua kieltään siitä, millainen juutalaisten asema natsien valtaamassa kaupungissa oli. Gärtnerin pariskunnalla oli ollut toive ja halu päästä pois maasta, mutta se ei enää onnistunut. Nuorempana Gärtnerit olivat asuneet useassakin eri kaupungissa ja osoitteessa.
 – Olen kaikissa paikoissa käynyt ja suurimmasta osasta myös saanut selville, missä he asuivat. Sain käsityksen, millaista elämä mahtoi silloin olla, kertoo tietokirjailija Sanna Lönnfors.
 Stefanie (vas.) ja Gustav Gärtner. Kuva teoksesta Israelin auringon palasia.  Tuntematon kuvaaja
 Lönnfors kertoo Tsekin Gablonzissa sijaitsevasta isosta hienosta huvilasta, jossa Gärtnerit asuivat. Prahan asunto puolestaan on alueella, joka nykyään on Prahan kalleinta seutua.
 – He ehtivät asua mahtavissa paikoissa, kertoo Lönnfors.
 Mutta elämä Prahassa kävi tukalaksi. Lönnfors kertoo kirjassaan, että elokuussa 1939 jo muun muassa puistot, ravintolat ja museot oli suljettu Prahan juutalaisilta. Sokeria, tupakkaa tai vaatteita ei saanut ostaa. Iltaisin oli juutalaisilla ulkonaliikkumiskielto.
 Gustav ja Stefanie Gärtnereistä tuli numeroita: he olivat Praha 11180 ja Praha 11192.
 Me olemme niin yksin  Stefanie Gärtner kirjeessään ystäväperheelleen
 Lokakuussa 1941 Gustav ja Stefanie Gärtner saivat käskyn tulla Prahan Messukeskukseen, Veletržní-palatsiin. Mukanaan heillä oli omaisuutta sen verran kuin matkalaukkuun mahtui.
 Kolmen vuorokauden kylmän odotuksen jälkeen lähti juna Puolaan Łódź-nimiseen kaupunkiin, jonne oli perustettu juutalaisille eristetty asuinalue, ghetto.
 Ihmisille oli kerrottu, että heidät vietäisiin uuteen paikkaan aloittamaan uusi elämä, jossa vainoja ei olisi. Todellisuus oli jotain muuta.
 Tältä Prahan Bubnyn rautatieasemalta lähtivät junat kohti tuntematonta.  Sanna Lönnfors. Kuvitusta teoksesta Israelin auringon alla.
 Tietokirjailija Sanna Lönnfors matkusti tutkimustaan varten saman reitin, jota oletti Gärtnereidenkin junan liikkuneen. Hän saapui Łódźin kaupunkiin ja löysi entisen gheton alueelta talon, johon Gärtnerit oli majoitettu.
 – Se oli synkkä vieläkin. Siellä oli hyvin ahdistava ilmapiiri ja sisällä hämärää.
 Lönndfors kertoo kirjassaan, miten ruokaa oli tarjolla koko viikoksi vain sen verran, mitä nykyään syödään päivässä. Suurin osa ruuasta oli säilykkeitä eikä tuoretta ruokaa tarjottu. Juuri Gärtnerin taloon edes salakuljettaminen viemäreiden kautta ei onnistunut – niitä kun talossa ei ollut.
 Kaikkea ei voinut kertoa
 Tutkimus kirjeineen ja matkoineen oli Lönnforsille hyvin vaikuttava kokemus. Sen teki jo pelkästään se, että hän pystyi auttamaan ystäviään. Nyt suvun tarina on edes vähän selvinnyt.
 Ennen kaikkea vaikutuksen tekivät kirjeet, joiden kautta pääsi kokemaan tapahtumat ainutlaatuisella tavalla.
 – Kyllä se meni ihon alle. Gustav ja Stefanie Gärtner tulivat tutuiksi ja kyllä se kouraisi, miten heille lopulta kävi.
 Gustav ja Stefanie Gärtner menehtyivät Łódźin gheton sairaalassa alkuvuodesta 1942. Gustav Gärtner oli kuollessaan 62- ja Stefanie Gärtner 55-vuotias.
 Heidän kolme poikaansa ehtivät muuttaa maasta ennen pahimpien juutalaisvainojen alkua ja pelastuivat.
 – Yksi pojista muutti Amerikkaan ja kaksi silloiseen Palestiinaan brittiläiseen mandaattiin. Gärtnereiden ensimmäinen lapsenlapsi oli syntynyt Palestiinassa, mutta Gärtnerit eivät häntä ikinä nähneet.
 Tässä talossa Gärtnerit asuivat ghetossa Puolassa.  Sanna Lönnfors. Kuvitusta teoksesta Israelin auringon alla.
 Kirjeet kertovat vain osan totuutta. Ne kaikki ovat käyneet läpi sensuurin. Osassa niistä on sensuroijan merkkejä jäljellä. Oletettavaa on, että kaikki kirjeet eivät edes ole päässeet perille.
 – Mitä he oikeasti olisivat halunneet sanoa? Sitä voidaan vain arvailla.
 Viimeinen säilynyt kirje on lähetetty Prahasta 15.4.1940. Toivo on taustalla, ja päällimmäisenä huoli.
 Odotamme joka päivä postia, ja kun mitään ei tule, olemme allapäin ja täynnä huolta teistä. Miten erilaista olisikaan, jos olisimme kaikki viimein yhdessä, miten ihanaa siitä tulisi.   Stefanie Gärtnerin viimeisessä säilyneessä kirjeessään.

Suomalaisnainen sai haltuunsa 12 vanhaa kirjettä ja mursi niiden kirjoituskoodit – kirjeistä paljastui erään pariskunnan koko matka kohti kuolemaa


Summary: Yhdysvaltain pisin sota jätti jälkeensä miljoonia sotaveteraaneja. Valtaosa heistä on milleniaaleja, joista vanhimmat olivat varttuneet asepalvelusikään sodan alkaessa.

PHILADELPHIA   Elijah Balesin  mielestä amerikkalaisille ei ole tehty yhtään elokuvaa, joka kuvaisi osuvasti Afganistanin sotaa. Sellainen ei hänen mukaansa kiinnostaisi ketään.
 Vuorien tuijottelua, hitaita ajeluita maaseudulla, ei varsinaisia taistelukohtauksia. Helposti unohdettavia päiviä.
 – Kaikkialla aina kiitetään sotilaita heidän palveluksestaan, mutta oikeasti kukaan ei muista mitään sodan tärkeistä käänteistä. En yllättyisi, jos moni luulisi, että Osama bin Laden tapettiin Afganistanissa eikä Pakistanissa, Bales, 32, sanoo.
 Ennen tätä haastattelua – ja vaimoaan ja terapeuttiaan lukuun ottamatta – Bales ei ole puhunut kenellekään siitä, miten kolme komennusta Afganistanissa muuttivat hänen elämänsä.
 Afganistanin sodasta tuli milleniaalisukupolven Vietnam. Loputon sota, joka muutti koko sukupolven elämää, riippumatta siitä, lähtivätkö he edes sotaan.
 Ihmiset seurasivat New Yorkin Sohon kaupunginosassa kaksoistornien sortumista terrori-iskussa 11. syyskuuta 2001.   Frances Roberts / Alamy / AOP
 SYYSKUUN 11. PÄIVÄNÄ  vuonna 2001 Elijah Balesin opettaja rullasi television luokkahuoneeseen. Yleensä se tarkoitti sitä, että luokka jätettiin katsomaan elokuvaa siksi aikaa, kun opettaja teki jotain muuta. Tällä kertaa opettaja jäi luokkaan seuraamaan kaksoistornien sortumista suorassa lähetyksessä.
 Terrori-iskun aiheuttama epätietoisuus ja pelko oli kaikille amerikkalaisille yhteistä. Iskua seuranneina päivinä amerikkalaiset  kertoivat kyselytutkimuksissa  itkeneensä, rukoilleensa ja ripustaneensa Yhdysvaltain lipun esille.
 Yhteinen tunnetila päätyi yksimielisyyteen vastaiskun tarpeesta. Alle kuukauden kuluttua Yhdysvallat aloitti pommitukset Afganistanissa tarkoituksenaan syrjäyttää maata hallinnut Taliban, joka ei suostunut yhteistyöhön al Qaida -terrorijärjestön murskaamisessa.
 Elijah Bales oli tuolloin hontelo varhaisteini ja asui pikkukaupungissa Tennesseen osavaltiossa. Isänmaallinen ilmapiiri sai hänet miettimään asevoimiin liittymistä. Suurempi merkitys oli kuitenkin kaverilla, jonka isä kuului ilmavoimiin ja jonka kanssa leikittiin sotaleikkejä.
 Leikkejä värittivät sotaelokuvat ja uutiskuvat ensin Afganistanista ja sittemmin Irakin sodasta.
 Kun pojat täyttivät 17, kaveri liittyi saman tien armeijaan. Vuotta myöhemmin myös Bales sai vanhempansa vakuutettua sotilaspalveluksen eduista ja aloitti opinnot Yhdysvaltain armeijan arvostetussa oppilaitoksessa West Pointissa.
 Elijah Bales neuvotteli afganistanin turvallisuusjoukkojen kanssa Paktian maakunnassa lokakuussa 2012. Yle on häivyttänyt kuvasta afganistanilaisten kasvot heidän turvallisuutensa suojelemiseksi. PJF Military Collection
 BALESIN OPISKELUVUOSINA  Afganistanin sota kiihtyi. Presidentti  Barack Obama  päätti lisätä radikaalisti joukkoja, jotta talibanit saataisiin nujerrettua.
 Yhdysvaltain johdon päätös ei kuitenkaan ollut yksimielinen, vaan varapresidentti  Joe Biden  vastusti sitä kiivaasti. Biden piti Pakistania suurempana uhkana Yhdysvaltain turvallisuudelle, ja oli pöyristynyt Afganistanin hallinnon korruptoituneisuudesta.
 Biden kuitenkin hävisi väännön. Yhdysvallat aloitti Afganistanissa uuden vaiheen, jonka oli tarkoitus pönkittää maan kansakuntaa.
 Elijah Bales näki lähietäisyydeltä, mitä se käytännössä tarkoitti. Hän saapui Afganistaniin syksyllä 2012, kun Yhdysvaltain joukkojen määrä maassa oli korkeimmillaan.
 Balesin yksikön tehtävä oli tarjota tukea Afganistanin turvallisuusjoukoille eteläisessä Paktian maakunnassa ja estää terroristien liikehdintä alueella. Lähellä sotilastukikohtaa oli yksi rajanylityspaikka Pakistaniin.
 Enimmäkseen se tarkoitti, että Bales johti joukkonsa päiväsaikaan joko jalan läheiselle Afganistanin turvajoukkojen asemalle tai autoletkassa kauemmille pisteille. Tavatessaan joukot vaihtoivat rutiininomaisesti tietoja: mikä oli sen hetkinen tilanne, millaista apua tänään tarvittaisiin, oliko tietoja uusista tienvarsipommeista ja niin edelleen.
 Ennen kaikkea Afganistanin joukot halusivat bensaa. Amerikkalaiset antoivat sitä aina muutamaksi päiväksi, mutta jo seuraavana päivänä joukot pyysivät lisää.
 – He tiesivät, että me pumppasimme heille rahaa, ja he käyttivät tilannetta hyväkseen. Jotkut kutsuisivat sitä korruptioksi, toiset yritykseksi parantaa omaa taloustilannettaan, Bales sanoo.
 Kanssakäyminen siviilien kanssa oli vähäistä. Paikalliset olivat jokseenkin välinpitämättömiä amerikkalaisia joukkoja kohtaan. Tosin kerran sotilaat ajoivat vahingossa paikallisten paimentolaisten vuohen yli, jolloin kylän väki kerääntyi protestoimaan ja polttamaan autonrenkaita amerikkalaisten tukikohdan edustalle.
 Enimmäkseen siis aika rauhallista, sitä vuorten tuijottelua ja hitaita päiviä, joita Bales ei ollut missään elokuvassa nähnyt. Iltaisia Skype-treffejä tulevan vaimonsa kanssa.
 Balesin jalkaväkiyksikkö oli kuin amerikkalaisen yhteiskunnan mikrokosmos. Sotilaiden joukossa oli ihmisiä ympäri maan, kaikista koulutustaustoista, ihonväreistä ja etnisestä taustasta. Sikhi, ateisti ja etelävaltion kristitty.
 Balesin sotatovereiden taustat kertovat myös Yhdysvaltain armeijan muutoksesta.
 Sotilas Paktian maakunnassa.  Elijah Balesin kuva-albumi vuosilta 2012-2013
 Useimmat Afganistanin sodan veteraanit kuuluvat niin sanottuun millenniaalien sukupolveen. He saavuttivat täysikäisyyden vuosituhannen alussa tai sen jälkeen eli olivat juuri sitä ikäluokkaa, jota Yhdysvaltain sotavoimat tarvitsi Afganistaniin ja osin samaan aikaan käynnissä olleeseen Irakin sotaan.
 Näiden sotien veteraanit ovat entistä monipuolisempi joukko, ja erityisesti latinoiden ja afroamerikkalaisten osuus on kasvanut.
 Myös naisten osuus on kasvanut merkittävästi, kun esteitä naisten palveluksen tieltä on yksi kerrallaan poistettu.
 Toisaalta yksi alue korostuu koko ajan enemmän: konservatiivisista eteläisistä osavaltioista suunnataan sotimaan huomattavasti muuta maata useammin.
 ASEVOIMIIN LIITTYMISESTÄ  tuli millenniaaleille erityisen houkutteleva vaihtoehto Obaman presidenttikauden alussa. Vuonna 2008 Yhdysvallat syöksyi syvään lamaan, ja nuorisotyöttömyys nousi melkein kahteenkymmeneen prosenttiin.
 Laman seurauksena korkeakoulutuksen hinta kasvoi merkittävästi, kun useat osavaltiot leikkasivat lisää koulutuksen rahoituksesta ja yliopistot kasvattivat jo ennestään korkeita lukukausimaksuja.
 Taustalla olivat myös edeltävän presidentin  George W. Bushin  hallinnon päätökset, jotka vaikuttivat valtion jo ennestään heikkoon sosiaaliturvajärjestelmään.
 Valtion varoja siirrettiin rikkaiden veronalennuksiin ja Irakin ja Afganistanin sotiin. Tukipalveluja väliinputoajille oli tarjolla vähemmän.
 Tämä kaikki teki armeijasta monelle houkuttelevan vaihtoehdon.
 Vuonna 2009 asevoimien rekrytoijat  tavoittivat ensi kertaa 35 vuoteen  kaikki asettamansa rekrytointitavoitteet.
 Asevoimat tarjoavat amerikkalaisittain kattavan sosiaaliturvajärjestelmän, joka muistuttaa paljon pohjoismaista hyvinvointiyhteiskuntaa.
 Tietyn ajan asevoimissa viettäneet ihmiset saavat ilmaisen koulutuksen ja jopa kuukausittaista tukea opiskeluajan elinkustannuksiin. Veteraaneille on myös oma järjestelmä, joka helpottaa asuntolainan saantia. Terveydenhuolto on ilmaista palveluksen ajan ja heti sen jälkeen, ja pysyvistä vammoista maksetaan eri suuruisia korvauksia.
 Amerikkalainen sotilas vartioi toukokuussa 2013 Kabulissa aluetta, jossa itsemurhapommittaja iski Naton autosaattuetta vastaan. S. Sabawoon / EPA
 Nuorten veteraanien joukossa vammautuneiden määrä on erityisen korkea.  Yli 40 prosenttia Afganistanin ja Irakin sodan veteraaneista saa korvauksia  palvelukseen liittyvistä vammoista. Aikaisempien sotien veteraanien joukossa sama luku on 25 prosenttia.
 Irakin ja Afganistanin sotaveteraanien etujärjestön IAVA:n mukaan vammautuneiden suuri määrä johtuu osittain kehittyneistä teknologioista, joiden avulla vammat havaitaan paremmin, osittain taas uusista vammaluokituksista.
 Esimerkiksi PTSD eli traumaperäinen stressihäiriö luokiteltiin korvattavaksi vammaksi melko äskettäin. Samoin seksuaaliseen väkivaltaan liittyvät traumat, joista erityisesti armeijapalvelukseen tulleet naiset ovat kärsineet.
 Elijah Bales ei saa vammoihin liittyviä korvauksia - vielä. Hän kuuluu niin kutsuttuihin polttomonttuveteraaneihin.
 – Poltomonttuja oli kaikkialla, Bales toteaa.
 Läheisen kylän asukkaita Paktian maakunnassa vuonna 2012. Elijah Balesin kuva-albumi
 Juuri nyt veteraanijärjestöt käyvät taistelua korvauksista ja sairaalahoitojen maksamisesta niille veteraaneille, jotka ovat suorittaneet palveluksensa ongelmajätteiden polttomonttujen kupeessa. Heitä on arvioiden mukaan miljoonia.
 Polttomontut ovat jättimäisiä alueita, joilla amerikkalaiset joukot polttavat sota-alueella kaikenlaista jätettä roskasta ja maalista aseisiin.  Veteraanijärjestöt ja tutkijaryhmät  epäilevät myrkyllisten kaasujen selittävän veteraanien korkeaa syöpäriskiä. Presidentti Joe Biden on usein sanonut uskovansa, että hänen Irakissa sotinut poikansa Beau kuoli syöpään juuri polttomonttujen takia.
 Monttujen vaikutusta afganistanilaisten terveyteen ei ole kunnolla tutkittu.
 Sitten on vielä itsemurhat.
 Vuosina 2005–2017 noin 80 000 sotaveteraania teki itsemurhan. Se on enemmän kuin amerikkalaisia sotilaita kuoli taisteluissa Irakissa ja Afganistanissa. Tässä luvussa ovat mukana kaikkien Yhdysvaltain käymien sotien veteraanit.  Tutkimusten mukaan  kaikista selkein riskiryhmä ovat 18–35-vuotiaat veteraanit.
 Sotilas partioi tukikohdan katolla vuonna 2012. Elijah Balesin kuva-albumi
 Elijah Balesin kolmas komennus alkoi Afganistanissa syksyllä 2018. Silloin hänen tehtävänsä oli johtaa terrorisminvastaisia operaatioita, joissa tunnistettuja terroristeja otettiin kiinni näiden piilopaikoista.
 Välillä se tarkoitti jopa sadan sotilaan rynnäkköä alueelle, jolla terroristit asuivat. Balesin tehtävä oli suunnitella rynnäköitä ja antaa käskyjä ryhmälleen hyökkäyksen aikana.
 Tämä oli juuri sitä työtä, jonka takia Bales oli halunnut palvella armeijassa: konkreettista terrorismin ehkäisyä. Se oli myös aiempia komennuksia vaarallisempaa ja vastuullisempaa työtä.
 Bales oli sotilasuransa huipulla, mutta samalla jotain alkoi mennä rikki.
 Muutaman kuukauden aikana kaksi sotilasta kuoli Balesin johtamissa rynnäköissä.
 – Palattuani Afganistanista koin valtavaa selviytyjän tuskaa. Kävin mielessäni jatkuvasti läpi sitä, mitä olisin voinut tehdä toisin, Bales sanoo.
 Bales palasi Afganistanista Washingtonin osavaltiossa sijaitsevaan sotilastukikohtaan, missä hänen työtehtävänsä vaihtuivat joukkojen johtamisesta teknologisempiin tehtäviin.
 Työ oli pitkään tapa työntää painavat ajatukset pois mielestä, mutta samalla Bales tunsi, ettei enää löytänyt omaa paikkaansa sodan jälkeen.
 Ahdistus alkoi yltyä. Asiat, jotka ennen olivat tuottaneet iloa, eivät enää kiinnostaneet. Bales alkoi vältellä tilanteita, joissa oli paljon tuntemattomia ihmisiä.
 – Olin aina puhunut alaisilleni mielenterveyden tärkeydestä ja veteraaneille suunnatuista palveluista, mutta omalla kohdalla niiden käyttäminen ei tullut mieleenkään. En halunnut tehdä omista ongelmistani julkisia, ne olivat minun omia ongelmiani.
 Bales on tänä syksynä aloittanut kauppatieteiden opinnot uudessa kotikaupungissaan Philadelphiassa, mutta ajatukset ovat olleet paljon Afganistanissa. Amanda Andrade-Rhoades
 BALESIN VAIMO EMILY  huomasi ensimmäisenä, että jokin oli vialla. Hän vakuutti Balesin terapian tärkeydestä.
 Ennen tätä haastattelua Bales ei ole kertonut ahdistuksestaan kenellekään vaimoa ja terapeuttia lukuun ottamatta. Ei edes vanhemmilleen. Erityisen vaikea on ajatus siitä, että joku hänen kaikista läheisimmistä ystävistään tietäisi.
 – He tuntevat minut kaikista parhaiten, enkä halua, että heidän käsityksensä minusta muuttuu, Bales sanoo.
 Nyt, vuosien työn jälkeen, kaikki on jo vähän paremmin. Terapia jatkuu, mutta niin myös elämä. Bales on muuttanut vaimonsa kanssa Philadelphiaan ja aloitti tällä viikolla kauppatieteen maisteriohjelmassa, jonka armeija maksaa. Pariskunnan esikoinen on kohta vuoden.
 Afganistanin sotaa verrataan usein Vietnamin sotaan. Kumpikin sota kesti pitkään, ja kummankin oli tarkoitus muuttaa maan yhteiskuntajärjestystä. Kumpikin päättyi epäonnistumiseen.
 Vietnamissa sotilaat altistuivat kemiallisena aseena käytetylle Agent Orangelle, johon polttomonttuveteraanit usein viittaavat vastaavana kokemuksena. Vietnamin veteraanit ja terrorismin vastaisen sodan veteraanit ovat kuitenkin kaksi hyvin erilaista ryhmää.
 Vietnamin sodan aikaan Yhdysvalloissa oli vielä käytössä yleinen asevelvollisuus, ja sodan tapahtumat koskettivat koko maata. 2000-luvun veteraanit ovat vapaaehtoisia urasotilaita, ja heidän osuutensa koko sukupolvesta on pieni.
 Sirpaloituneessa sukupolvessa sota ei koskettanut kaikkia.
 – Suurinta osaa sukupolvestani sota ei ole kiinnostanut. Ja rehellisesti sanottuna, minusta on hyvä ettei muiden ole tarvinnut murehtia, Elijah Bales sanoo.
 – Mutta toisaalta julkisen huomion ja kiinnostuksen puute johti siihen, että päätöksentekijöihin ei kohdistunut kunnollista painetta.
 Yhdysvaltain operaatio Vietnamissa kesti kymmenen vuotta ja päättyi vuonna 1975 laajan sodanvastaisen liikehdinnän jälkeen. Afganistanin sota sai jatkua 20 vuotta.
 Sota on ohi, mutta Elijah Bales odottaa yhä viestejä Afganistanista. Yksi tulkeista, jonka hän tapasi komennuksillaan, ei ole saanut viisumia Yhdysvaltoihin useista yrityksistä huolimatta.
 Bales sanoo tehneensä vielä viime viikolla kaikkensa saadakseen tulkin Yhdysvaltain evakuointikoneeseen. Hän tietää tulkin päässeen Kabuliin asti, mutta sitten yhteydenpito sammui.
 Vastauksia viesteihin ei ole tullut enää moneen päivään.
 Juttua korjattu 5.9. kello 10.23: Kaksoistornien sortuminen tapahtui vuonna 2001. Ei 2011 kuten kuvatekstissä virheellisesti kerrottiin.
 Lisää aiheesta:
 Suomen pisin sota loppui – Afganistanin operaatio maksoi satoja miljoonia, mutta mitä sillä saavutettiin?
 Taliban ilmestyi jo kotiovelle, mutta pian suomalaiselta pelastajalta tuli soitto – afganistanilainen nainen kertoo Ylelle, miten pako Kabulista onnistui viime hetkellä
 Afganistanissa "Viiden leijonan laakso" sinnittelee Talibania vastaan – johdossa on kuuluisan sotapäällikön poika

Afganistanin sodasta tuli millenniaalien Vietnam – ensin sota ei tuntunut missään, mutta sitten Elijah Bales meni rikki


Summary: Pelastuslaitoksen mukaan Rauman suunnasta tullut henkilöauto törmäsi kiveen ulosajossa. Loukkaantuneet on kuljetettu hoitoon.

Kolme nuorehkoa ihmistä on loukkaantunut vakavasti Rauman suunnasta ajaneen henkilöauton ulosajossa Huittistentiellä auton törmättyä kiveen, kerrotaan Satakunnan pelastuslaitokselta. Loukkaantuneet on viety hoitoon.
 Onnettomuuden syy ei ole selvillä. Päivystävän palomestarin mukaan tie oli tapahtumahetkellä kuiva ja lämpötila nollassa. Poliisi tutkii tapahtunutta.
 Pelastuslaitos sai ilmoituksen tieliikenneonnettomuudesta aamuviiden jälkeen.

Kolme ihmistä loukkaantui vakavasti ulosajossa Raumalla