Summary: Korona on kurittanut etenkin naisvaltaisia matalapalkka-aloja, ja yhä useampi harkitsee alanvaihtoa. Selvitimme, mikä selittää työntekijöiden siirtymistä toisiin tehtäviin. Oman tarinansa kertoo myös alanvaihtaja, joka teki urallaan yllättävän peliliikkeen.

Sosiaali- ja terveysalan työnantajat kipuilevat työvoimapulan kanssa, ja sen seuraukset näkyvät usealla eri tavalla. Pohjois-Karjalassa  terveyskeskuksia  suljettiin, Attendo  tyhjensi hoivakotinsa Kuopiossa , Seinäjoella hoitajia haettiin  hätähuudoilla somesta  ja Uuden Lastensairaalan teho-osaston potilaita  jouduttiin siirtämään muualle .
 Esimerkiksi yksityinen sosiaali- ja terveyspalveluyritys Mehiläinen kouluttaa ja rekrytoi osaavia tekijöitä  Suomen ulkopuolelta . Sairaanhoitajaliiton puheenjohtaja on arvioinut hoitajapulan olevan  riski jopa koko terveydenhuoltojärjestelmälle .
 Sosiaali-, terveys- ja kasvatusalan ammattijärjestö Tehyn vuoden 2020 lopulla teettämän jäsenkyselyn mukaan pandemia on lisännyt alanvaihtohaluja sosiaali- ja terveysalalla. Kyselyyn vastanneista erikoissairaanhoidon työntekijöistä  lähes puolet suunnitteli siirtymistä muihin töihin.  Ammattijärjestö selvittää parhaillaan, toteutuivatko nämä suunnitelmat.
 Hoitajien alanvaihdosta ei ole saatavilla tuoreita tietoja. Alanvaihdon erilaisten määritelmien vuoksi arvioissa on ollut eroja. Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen toimialaluokitteluun pohjautuvan arvion mukaan  joka viides sosiaali- ja terveysalan tutkinnon suorittanut työskenteli toisella alalla . Uusimmat viralliset luvut ovat vuodelta 2014. THL:n mukaan päivitetyt tilastot on tarkoitus julkaista kuluvan syksyn aikana.
 Kuntatyönantajien arvion mukaan  viimeisimpänä tutkintonaan terveys- tai hyvinvointialalle kouluttautuneista noin 7,5–8 prosenttia työskenteli muissa kuin alan työtehtävissä. Kuntatyönantajat huomioi vuoden 2018 tietoihin pohjautuvassa arviossaan toimialojen lisäksi tarkemmat ammattiluokat, joihin työntekijät olivat siirtyneet.
 Lisäksi tilastojen valosssa hoitajien uudelleenkouluttautuminen on ollut jopa vähäisempää kuin  muissa saman koulutustason tehtävissä .
 Riippumatta siitä, millaiseen arvioon alanvaihdon yleisyydestä aiempina vuosina nojataan, nyt osa ammattilaisista harkitsee sitä. Mikä sitten saa työntekijän siirtymään toisiin tehtäviin?
 Suomalaisten ammatillista liikkuvuutta ja sen syitä selvittäneen asiantuntijan mukaan mahdollisuus vaihtaa alaa on välttämätöntä muuttuvilla työmarkkinoilla. Kilpailussa työvoimasta on kuitenkin voittajia – ja häviäjiä.
 Oliko pandemia viimeinen niitti?
 Koronaviruspandemia on koetellut erityisesti naisvaltaisia aloja.
 Tilastokeskuksen vuoden 2020 tietojen mukaan sosiaali- ja terveyspalveluiden työntekijöistä yli 85 prosenttia on naisia.
 Myös useiden ravintola-alan työntekijöiden toimeentulo on ollut tiukassa, kun ravintoloiden aukioloa on rajoitettu. Majoitus- ja ravitsemistoiminnan työntekijöistä yli kaksi kolmasosaa on on naisia.
 Monet hoiva-alan työntekijät, siivoojat ja päivittäistavarakauppojen myyjät työskentelivät oloissa, joissa pelko tartunnan saamisesta oli läsnä.
 Koronatartuntoja todettiin pandemian alku- ja keskivaiheeessa suhteellisesti eniten alimpaan tulokymmenykseen kuuluvilla ihmisillä ja niillä  matalapalkka-alojen työntekijöillä, joiden etätyömahdollisuudet ovat vähäiset.
 Hoiva-alan työntekijöille on kysyntää. Tilastokeskuksen tuoreen työpaikkakatsauksen mukaan lähihoitajille on tarjolla  eniten avoimia työpaikkoja kaikista ammattiryhmistä .
 Julkisten alojen työeläkevakuuttaja  Kevan kuntapäättäjäbarometriin  vastanneista 42 prosenttia kertoi, että kunnassa on ollut vaikeuksia saada työpaikkoja täytettyä. Vaikeuksia on etenkin sosiaali- ja terveysalan paikkojen täyttämisessä.
 Työvoiman riitävyyttä ei helpota se, että työntekijöistä merkittävä osa eläköityy lähivuosina.  Kevan ennusteen mukaan  noin joka kolmas kunta-alalla työskentelevistä lähihoitajista siirtyy vanhuus- tai työkyvyttömyyseläkkeelle seuraavan 10 vuoden aikana. Sairaanhoitajista eläköityy joka neljäs.
 Työvoiman saatavuuteen vaikuttavat useat eri tekijät, kuten muun muassa alalle kouluttautuvien määrä. Kuitenkin myös sillä on merkitystä, pysyvätkö koulutetut ammattilaiset töissä.
 Liikkuvuuteen vaikuttavat useat eri tekijät
 Pellervon taloustutkimuksen PTT:n ekonomisti Veera Holapan mukaan alanvaihto on sitä epätodennäköisempää, mitä suuremmat kustannukset se aiheuttaa työntekijälle. KIMMO BRANDT/COMPIC
 Eri tuloluokkiin kuuluvien ihmisten ammatillisessa liikkuvuudessa on eroja, Pellervon taloustutkimuksen ekonomisti  Veera Holappa  sanoo. Holappa oli mukana valtioneuvoston teettämässä Ammatillinen liikuvuus Suomessa -selvityksessä.
 Ammatilliseen liikkuvuuteen vaikuttaa muun muassa ikä, sukupuoli ja koulutustaso. Työntekijät liikkuvat sekä ammatista että palkkaluokasta toiseen tai siirtyvät kokonaan pois työmarkkinoilta.
 Naisten siirtyminen matalapalkkaisista töistä paremmin palkattuihin on epätodennäköisempää kuin miehillä.
 Jos perheessä on pieniä lapsia, naisten työmarkkinoilta poistumisen todennäköisyys kasvaa kaikissa tuloluokissa. Miehillä pienten lasten määrän kasvu perheessä taas jopa vähentää todennäköisyyttä siirtyä työmarkkinoiden ulkopuolelle. Naisilla taas lapsimäärän kasvu lisää työstä poisjääntiä etenkin pienituloisimmilla.
 – Lapsimäärän kasvulla on selkeästi suurempi vaikutus naisten ammatilliseen liikkuvuuteen Suomessa kuin muissa maissa.
 Nuoret liikkuvat ammatillisesti enemmän kuin ikääntyvät. Myös epätyypilliset työsuhteet, kuten määräaikaiset työsopimukset ja osa-aikatyö, lisäävät liikkuvuutta.
 – Nuorilla ammatti-identiteetti ei ole vielä niin lukkiutunut, että he pystyvät tekemään siirtoja urallaan. He myös tekevät usein muuta ennen kuin saavat koulutustaan vastaavaa työtä. Nuorilla voi olla myös joustavampi asenne työurakehitystä kohtaan eli ollaan rohkeampia tekemään erilaisia siirtoja.
 Nuoret siirtyvät todennäköisemmin parempipalkkaisiin töihin kuin keski-ikäiset, mutta samalla työntekijän nuori ikä lisää myös ei-työlliseksi siirtymisen todennäköisyyttä. Korkeakoulutetuilla paremmin palkattuihin töihin siirtymisen todennäköisyys kasvaa.
 Tilastokeskuksen julkistaman työpaikkakatsauksen mukaan lähihoitajille on eniten avoimia työpaikkoja kaikista ammattialoista. Huhti–kesäkuussa avoimia työpaikkoja oli lähes 4 000. Sami Takkinen / Yle
 Siirtymisestä syntyy kuluja
 Työtehtävien vaihtaminen voi näkyä positiviisesti työntekijän palkkapussissa, mutta ei aina.
 Jos työntekijä siirtyy vaatimuksiltaan helpompiin töihin, hänen osaamisensa voi menettää arvoaan ja palkkansa laskea.
 Ihmisten siirtymiselle toisiin tehtäviin voidaan laskea myös hinta. Kustannuksista osa on rahallisia ja osa ei-rahallisia. Kulut nousevat, jos vaihtoon liittyy siirtymä täysin erilaiseen ammattiin.
 – Yksilölle se voi näkyä koulutuksen hinnassa ja toisaalta taas menetettynä palkkana.
 Rahallisten kustannusten lisäksi ihmisten päätöksiin vaikuttaa myös alanvaihdon vaatima aika ja vaiva.
 – Mitä hankalampaa ja mitä suurempia kustannuksia ammatillinen liikkuvuus aiheuttaa työntekijälle, sitä epätodennäköisempää se on, Holappa summaa.
 Ammatinvaihto aiheuttaa kustannuksia myös yhteiskunnalle.
 – Työttömyysjakso voi pitkittyä, jos ammattia joutuu vaihtamaan, mikä kasvattaa sosiaaliturvamenoja. Toisaalta taas TE-hallinnon [työ- ja elinkeinohallinnon] kustannukset kasvavat, koska kouluttautumisen kustannukset kasvavat.
 Täydennyskoulutuksella voidaan hankkia lisää osaamista, joka mahdollistaa työntekijän siirtymisen ammattihierarkiassa ylöspäin. Holapan mukaan on kuitenkin todennäköisempää, että syntyy niin sanottua osaamistappiota.
 – Osa osaamisesta menee hukkaan eikä ole yhteiskunnan käytettävissä tuottavuuden kautta, Holappa kuvailee.
 Hänen mukaansa olisikin tärkeää, että kaikki olemassa oleva osaaminen saataisiin hyötykäyttöön.
 Alanvaihdon hinta voi olla erityisen kova työntekijälle, jolla on jo pitkä ura takana. Hän menettää todennäköisesti enemmän osaamista ja palkkatuloja kuin uransa alkuvaiheessa oleva.
 Hoiva-ala tarjosi entiselle yrittäjälle varman työpaikan
 Alaa vaihtanut Terhi Vallineva tietää, miltä tuntuu asettua uudelleen oppijan rooliin. Aiemmassa työssään hän oli se, jolta muut kysyivät neuvoa. Janne Körkkö / Yle
 Samalla kun hoiva-alalta lähtee tekijöitä, sinne saapuu myös uusia.
 Oululainen  Terhi Vallineva , 42, joutui pohtimaan alan vaihtamisen kustannuksia tarkkaan. Aiemmin yrittäjänä toiminut Vallineva valmistui sairaanhoitajaksi vuonna 2018.
 Vuodet yrittäjänä tiputtivat hänet eri tukimuotojen väliin.
 Yrittäjän aikuiskoulutustuki edellyttää, että ihminen toimii vielä yrittäjänä, mutta Vallineva oli lopettanut yrityksensä kokonaan. Hän rahoitti kolmivuotiset monimuoto-opintonsa Kelan päivärahalla, opintotuella ja tekemällä keikkatöitä.
 – Totta kai se jännitti. Yritin laskea sen niin, että pärjään. Tietysti tiedossa oli se, että hoitoalalle lähtiessä opiskeluiden oheen tullaan varmasti tarjoamaan töitä. Tiesin, että kädestä suuhun mennään, mutta minun oli otettava riski.
 Vallinevalla on koulutusta myös kaupalliselta alalta sekä IT-alalta. Hän on kotoisin kainuulaisesta Suomussalmen kunnasta. Opiskelumahdollisuuksista hän tarttui nuorena niihin, mitä oli saatavilla.
 Ouluun Vallineva muutti puolisonsa työn perässä. Esikoinen syntyi, ja Vallineva oli hetken pois työelämästä. Vanhempainvapaan jälkeen hän ajautui osa-aikaiseksi työntekijäksi kirpputorille – samaiselle kirpputorille, jonka omistaja hänestä tulisi muutaman vuoden kuluttua. Töiden ohessa hän suoritti johtamisen erikoisammattitutkinnon.
 Vuonna 2009 oli tehtävä päätös: Vallinevalla oli opiskelupaikka ammattikorkeakoulussa, ja kirpputoriyritys tuli myyntiin.
 – Minun piti kuukauden sisällä päättää, ostanko yrityksen vai lähdenkö kouluun. Sitä kautta päädyin yrittäjäksi, ja seitsemän vuotta siinä sitten meni yritystä pyörittäessä.
 Yrittäjävuosien aikana Vallineva kokeili monenlaista: kirpputorin yhteydessä pyöritettiin kuivahedelmien ja pähkinöiden maahantuontia ja vintageputiikkia. Yrittäjyyden ja lapsiperhearjen yhdistäminen kävi raskaaksi, ja Vallineva alkoi suunnitella suunnanmuutosta.
 Terhi Vallineva kertoo tehneensä aina paljon töitä. Lapsien lentäessä pesästä hän toivoo saavansa enemmän aikaa itselleen. Sylissä perheen 9-vuotias koira, Börje. Janne Körkkö / Yle
 Hän kypsytteli ajatusta vuosia. Kun kivijalkamyymälään tuli suuri putkiremontti, joka hankaloitti liiketoimintaa, se sinetöi päätöksen. Vallineva haki opiskelemaan ja myi yrityksensä.
 – Silloin puhuttiin paljon suurien ikäluokkien eläköitymisestä hoitoalalta, ja siksi hain sinne. Se millä saa leipää pöytään, on ollut motivaattori.
 Alaa vaihtaessa Vallineva joutui asettumaan uudelleen oppijan rooliin. Aiemmin hän oli työpaikalla se, jolta kysyttiin neuvoa, ja omia ideoita pääsi kokeilemaan käytännössä. Vallineva kokee etenkin vaikutusmahdollisuuksiensa vähentyneen.
 – Roolin vaihto tuotti tietyllä tavalla tuskaa. Sairaalamaailma ja hierarkia, se on aivan eri kulttuuri kuin kaupan alalla, vaikka rahahan se sielläkin puhuu.
 Vaikka siirtymä aiheutti kipuilua, hän on voinut hyödyntää aiempaa osaamistaan etenkin potilastyössä.
 – Asiakaspalvelu ja hoivatyö ovat hyvin lähellä toisiaan. Toki potilastyössä sinä olet potilaan iholla ja puhutaan hyvin intiimeistä asioista, mutta ihmiset ovat kuitenkin ihmisiä.
 Tärkeintä Vallinevalle nykyisessä työssä on mahdollisuus valita.
 Hänen mukaansa alalla on töitä tarjolla niin paljon kuin haluaa tehdä, ja Vallinevalla on jopa ollut mahdollisuus päättää, kenelle työskentelee. Palkkatasoon alanvaihto ei vaikuttanut.
 Alanvaihto ei välttämättä ole Vallinevan viimeinen. Itsensä kehittäminen ja uuden oppiminen kiinnostaa myös tulevaisuudessa.
 Hän haaveilee tahdin hidastamisesta, kun lapset lentävät pesästä ja ei tarvitse enää juosta rahan perässä.
 – Uusi työ voisi liittyä hoitotyöhön tai sitten alaa vaihtaa kokonaan. Paljon riippuu siitä, miten ala kehittyy. Ovi käy nyt terveydenhuoltoalalla väärään suuntaan. Henkilökunnasta on revitty kaikki irti, ja kyllä sitä itsekin miettii, että mihin nyt seuraavaksi, Vallineva sanoo.
 Tehyn Viinikainen: Massaeläköitymisen ja alalta poistuvien yhtälö ei toimi
 Tehyn järjestötoiminnan johtaja Sari Viinikaisen mukaan täydennyskoulutukset ja työvoimapoliittiset koulutukset eivät ole ratkaisu alan työvoimapulaan. Leena Louhivaara / Tehy
 Tehyn järjestötoiminnan johtaja  Sari Viinikainen  on vakuuttunut siitä, että raha on ratkaisu hoiva-alan työntekijöiden alanvaihtohaluihin. Tehy on sosiaali-, terveys- ja kasvatusalan ammattijärjestö.
 Sosiaali- ja terveysalan alanvaihtajien määrästä esitetyissä arvioissa on eroja. Viinikainen uskoo hoiva-alalta pois suuntautuvan alanvaihdon aiheuttavan lähitulevaisuudessa vaikeuksia, koska samalla suuri määrä alan työntekijöistä jää eläkkeelle.
 – Samaan aikaan työikäinen ja työkykyinen henkilöstö rupeaa miettimään, että he haluaisivat vaihtaa alaa, ja tämä yhtälö ei toimi. Tarvitaan toimia, että saadaan pidettyä heidät alalla, joilla on vielä työuraa ja työikää jäljellä.
 Viinikaisen mukaan työ on mielekästä, mutta se ei riitä kompensoimaan työn kuormittavuutta ja palkkausta. Tehyssä pelätään pandemian olevan viimeinen niitti, joka saa työntekijät siirtymään muihin tehtäviin.
 Pandemian aikana hoitohenkilökuntaa on kiitelty vuolaasti, mutta Viinikaisen mukaan korupuheet eivät riitä. Esimerkiksi Helsingin ja Uudenmaan sairaanhoitopiiri HUS lanseerasi elokuussa  henkilöstölleen kiitoskortit , jotka herättivät hoitajissa voimakasta kritiikkiä.
 – Kyllä näitä Finlandia-talon sinisiä valoja ja kuuden euron kahvilipukkeita kiitoksena siitä, miten sote-henkilöstö on kannatellut korona-aikana Suomea, aletaan pitää halvennuksena.
 Viinikaisen mukaan vippaskonsteja alan pito- ja vetovoiman lisäämiseen ei ole. Hän uskoo, että alalle soveltuvat työntekijät pysyvät töissä, jos työolot ovat kunnossa, palkka on asianmukainen ja työtä johdetaan hyvin.
 – Täydennyskoulutukset ja työvoimapoliittiset koulutukset ovat laastaria, ne eivät ratkaise perusongelmaa.
 Tutkija: Metallimiehet voivat lakkoilla ilman moraalista debattia
 Naisvaltaisten alojen matalapalkkaisuuden syyt ovat historiassa, yhteiskuntapolitiikan tutkija ja erityisasiantuntija  Lilli Aini Rokkonen  Itä-Suomen yliopistosta kertoo. Suomen työmarkkinat ovat voimakkaasti eriytyneet sukupuolen perusteella.
 Rokkosen mukaan nykyisen palkkatason perusta luotiin, kun naiset astuivat suurissa määrin työmarkkinoille. Naisvaltaisten alojen matalaan palkkatasoon on osittain vaikuttanut ajatus miesten roolista perheenelättäjinä, minkä takia naisen palkan ei tarvinnut olla yhtä suuri.
 – Nämä ovat tietenkin näin 2020-luvulla harvinaisen vanhentuneita ajatuksia, ja itseasiassa ne olivat sitä jo silloin. Mieselättäjyys ei ole ollut Suomessa mitenkään hirveän voimakasta missään vaiheessa.
 Lue aiheesta lisää:
 Miksi on miesten ja naisten ammatteja? Vastaus löytyy hetkestä, jolloin naiset astuivat työmarkkinoille
 Rokkonen painottaa alojen palkkauksen olevan asia, jota ei voi ohittaa keskustellessa naisvaltaisten alojen houkuttelevuudesta ja työntekijöiden vaihtuvuudesta.
 Rokkosen mukaan hoiva-alojen palkkatasoista puhuttaessa julkinen keskustelu kääntyy helposti hoitajan etiikkaan ja vastuuseen.
 – Jos puhutaan esimerkiksi metallimiehistä, he voivat lakkoilla ilman moraalista debattia, Rokkonen vertaa.
 Hoivatyössä puhutaan usein myös kutsumuksesta. Rokkosen mukaan esimerkiksi hoivavietistä puhuminen tai hoivatyön määrittäminen naisille ominaiseksi on ongelma myös palkkakysymyksen ratkaisemisen kannalta.
 – Tähän ajatukseen sisältyy oletus, että työntekijä nauttii siitä ja se on hänelle jotenkin luonnollista tai biologisesti ominaista, joten työstä ei myöskään tarvitse maksaa hirveästi, hän kritisoi.
 Matalapalkka-alojen töiden vetovoimaa heikentää lisäksi niiden kuormittavuus. Rokkosen mukaan myös tutkimuksen valossa hoivatyössä kuormitusta aiheuttaa etenkin työvoiman riittämättömyydestä johtuva kiire ja hierarkkinen työympäristö, joka synnyttää työn autonomian puutetta eli sitä ettei omaan työhön voi vaikuttaa.
 Lisäksi epätyypilliset työsuhteet ovat yleisiä.
 – On paljon keikkatyötä, sijaisuuksia ja pätkätöitä, Rokkonen listaa.
 Miksi hoiva-alan työn raskaus ei sitten heijastu alan palkkoihin? Rokkosen mukaan hoivan aliarvostus on institutionalisoitunutta eli se on vakiintunut yhteiskunnalliseksi tavaksi.
 – Kyse ei ole siis yksittäisten ihmisten mielipiteistä vaan sukupuolittuneista käsityksistä siitä, mikä on hyväksyttävä korvaus mies- ja naisvaltaisten töiden tekemisestä. Nämä käsitykset ovat muovautuneet myös osaksi myös yhteiskunnallisia rakenteita, kuten työmarkkinatoimijoiden neuvotteluja, hän selittää.
 Rokkosen mukaan koronaviruspandemia on tuonut entistäkin selkeämmin esiin hoiva-alaa ja naisvaltaisia matalapalkka-aloja yleisemminkin koskevia työmarkkinoiden epätasa-arvoisia rakenteita.
 Myös tutkija toivoo, että kiitospuheet muuttuisivat konkretiaksi.
 – Se on sellaista ylistämällä alistamista, ja ylistämällä alistaminen, huono palkka ja huonot työolot kulkevat käsi kädessä, Rokkonen summaa.
 Hoivatyön kuormitustekijät voivat omalta osaltaan vaikuttaa työntekijöiden alanvaihtohaluihin, yhteiskuntapolitiikan tutkija ja erityisasiantuntija Lilli Aini Rokkonen arvioi. Varpu Heiskanen / UEF
 Ammattia vaihdetaan monesta syystä
 Palataanpa vielä jutun alussa esitettyyn kysymykseen: Mikä sitten saa ihmiset siirtymään toisiin tehtäviin?
 Vastauksia on varmasti lähes yhtä monta kuin vastaajaakin, mutta ainakin yksi erottelu voidaan tehdä: Osa ammatillisesta liikkuvuudesta on vapaaehtoista pyrkimistä mielekkäämpiin työtehtäviin tai parempaan palkkatasoon, kun taas osa on vastentahtoista ja olosuhteiden pakosta tapahtuvaa.
 – Pakotettu ammatillinen liikkuvuus on sitä, että henkilöltä lähtee työpaikka alta sen takia, että kyseisellä alalla työvoiman kysyntä vähenee ja henkilö on pakotettu vaihtamaan ammattia työllistyäkseen uudestaan. Urasuunnittelu, urakierto ja yleneminen uralla ovat taas vapaaehtoisen liikkuvuuden muotoja.
 Suuria yksittäistenkin alojen työvoimatarpeen vähenemiseen vaikuttavia kehityskulkuja ovat globalisaatio ja digitalisaatio. Pakotettu alanvaihto koskettaa eniten keskipalkkaisia, rutiininomaista työtä tekeviä. Tämänkaltaisista tehtävistä siirrytään useimmiten matalapalkka-alan palvelutehtäviin, koska siellä vastaavasti työvoiman kysyntä on kasvanut.
 Matalapalkka-alat ovat usein palveluammatteja, joiden työvoimatarpeeseen globalisaatio ja digitalisaatio eivät vaikuta niin voimakkaasti.
 – Matalapalkka-aloilla ammatillinen liikkuvuus voikin olla seurausta muista tekijöistä, kuten työolosuhteista, Holappa huomauttaa.
 Holapan mukaan isossa mittakaavassa ammatillinen liikkuvuus ei ole ongelma. Mahdollisuus vaihtaa ammattia tai työtehtävää on tärkeää, sillä se mahdollistaa työmarkkinoiden muutoksiin sopeutumisen. Ammatillinen liikkuvuus on myös tärkeä osa vapaaehtoista urakehitystä.
 – Liikkuvuus on välttämätöntä muuttuvilla työmarkkinoilla, jotta kuihtuvilta aloilta työttömiksi jäävät voivat työllistyä uudestaan ja jotta kasvaville aloille saadaan osaavaa työvoimaa. Se on tärkeä osa työmarkkinoita, joka pitää markkinat toimivina ja dynaamisina. Ja että riittää työtä ja työntekijöitä kaikille.
 Kaikki ammatit eivät kuitenkaan menesty yhtä hyvin kilpailussa työvoimasta. Työntekijöiden mahdollisuus vaihtaa alaa aiheuttaa paineita niille toimialoille, joissa työvoimalle on kysyntää mutta joissa vaihtuvuus on suurta.
 – Sillioin pitäisi toistenlaisten mekanismien alkaa toimimaan, että saataisiin houkuteltua työvoimaa, kuten palkankorotusten ja muiden työolojen parannusten, jotta ala koettaisiin jälleen houkuttelevana, Holappa päättää.
 Lue lisää:
 Hoitajapulan helpottaminen vaatii poliittisia päätöksiä, sanoo kokenut terveysalan ammattilainen – "Esillä on vain jäävuoren huippu"
 Ovatko eläkeläiset yksi ratkaisu hoitajapulaan? – Sairaanhoitaja jäi 6 vuotta sitten eläkkeelle, mutta ei halua lopettaa
 Kymmenet filippiiniläiset tulevat paikkaamaan Suomen huutavaa hoitajapulaa – Marichu Ebunalo aloitti työt maanantaina: "Vanhusten kanssa työskenteleminen on intohimoni"
 Attendo tyhjentää hoivakotinsa Kuopion maaseudulla, kun viranomaiset puuttuivat paikan hoitajapulaan – uusia työntekijöitä ei löytynyt
 Ikäihmiset haluavat elää kotona, mutta hoitajista on huutava pula – “Jatkuvasti tehdään yli 14 tunnin työvuoroja”, sanoo lähihoitaja Emilia Vilokkinen

Hoitajapula syvenee, ja ammattilaisten pelätään kaikkoavan alalta – alanvaihtaja Terhi Vallineva kertoo, miksi hän päätyi päinvastaiseen ratkaisuun


Summary: Seinäjokelaiselle Risto Känsälälle pelargonit tarinoineen ovat osa suomalaista kulttuuriperintöä. Luke tutkii kotipelargonien historiaa ja dna:ta, jotta vanhat kukkakannat säilyisivät tuleville sukupolvillekin.

Seinäjokelaisen amanuenssi  Risto Känsälän  kuistilla on nelisenkymmentä pelargonia.
 Nämä pelargonit eivät ole mitä tahansa kukkia, vaan ne edustavat suomalaisia kotipelargonikantoja. Joidenkin kasvien historiaa tunnetaan vuosikymmenten ajalta.
 Esimerkiksi Viipurin evakko -pelargonin historia on tiedossa 1940-luvulle, jolloin  Lempi Kaasalainen  lähti Viipurista sotaa pakoon Kauvatsaan Satakuntaan.
 – Pelargoni herätti kiinnostusta kauneudellaan ja siitä levisi pistokkaita naapurustoon. Yksi pistokkaita saaneista oli  Aune Sundqvist . Hän antoi pistokkaan hyvän ystävänsä tyttärelle  Satu Tallgrenille , joka toi kukan Etelä-Pohjanmaalle Kauhajoelle, Känsälä kertoo.
 Kauhajoelta Känsäläkin sitten oman pistokkaansa sai parikymmentä vuotta sitten.
 Museoalan ihmisenä häntä kiinnostavat kotien ja puutarhojen kasvit osana kulttuurihistoriaa. Museoissa kasveja voisi olla enemmänkin, Känsälä toteaa.
 – Meillä on pelargoneja pilvin pimein, mutta vanhoihin maatiaislajikkeisiin ei ole paljon kiinnitetty huomiota. Vanhat kasvit ovat yhdenlaista kulttuuriperintöä, niin kuin muutkin [museo]esineet.
 Kotipelargoneista talletetaan muistitietoon perustuva historia mahdollisine dokumentteineen. Jokaisesta kukasta on otettu myös "sormenjäljet" ja vertailtu ulkoisia ominaisuuksia. Kuvassa Viipurin evakko. Anne Elhaimer / Yle
 "Sormenjäljet" talteen
 Suomalaisten kotipelargonikantojen historiaa ja dna:ta kerätään Luonnonvarakeskuksessa eli Lukessa.
 Työtä tehdään yhdessä Suomen Pelargoniyhdistyksen kanssa ja tavoite on säilyttää suomalaista huonekasvikulttuuria tältä osin. Nyt kerätään tietoa ja vuoden kuluttua tavoite on julkaista kotipelargonikuvasto harrastajien käyttöön, sanoo tutkija  Maarit Heinonen  Lukesta.
 – Tavoite on, että saisimme nämä kotipelargonit pysymään hengissä myös tuleville sukupolville,
 Tutkimuksissa on selvinnyt, että kotipelargoneja on valkoisia, vaaleanpunaisia, lohenpunaisia ja tummanpunaisia. Niiden kukat voivat olla yksinkertaisia, kerrottuja tai ruusunnuppuisia ja myös kotipelargonin tunnusmerkissä, lehden vyöhykkeessä, löytyy eroja.
 Jokaisesta kukasta on myös otettu "sormenjäljet".
 – Noin sadan kotipelargonikannan aineistossamme on paljon keskenään samantyyppisiä, mutta kaikilla on oma ainutlaatuinen tarinansa ja kaikilla on myös oma kantanimensä, Heinonen sanoo.
 Lue seuraavaksi :  Mikä yhdistää Mr. Vreniä, Tyrvään Vienoa ja Nimismiestä? Vastaus on Pietarsaari, missä pelargoniharrastus on lähtenyt käsistä
 "Kasville on saatava ääni"
 Kotipelargonien kartoittamisessa siis tarinalla on merkitys. Suuri merkitys.
 Dna ja kukan ulkoiset tuntomerkit kertovat monimuotoisuudesta. Tarinat ja historia paljastavat kasvin iän, mikä muuten olisi vaikea määrittää.
 – Kasvit eivät puhu eli meidän on saatava niille ääni kasvattajilta ja ylläpitäjiltä, Maarit Heinonen sanoo.
 Kotipelargonien tai muidenkaan kasvien historiaa ei juuri ole kirjoitettuna, ellei jotain päiväkirjamerkintöjä tai vastaavia dokumentointeja niiden vaiheista ole löytynyt.
 Tutkijoiden on luotettava omistajien muistitietoon, sanoo tutkija  Saara Tuohimetsä .
 – Meidän aineistossamme vanhimmat kasvit ovat yli satavuotiaita. On hyvin mielenkiintoista, miten ihmiset ovat pitäneet ne hengissä ja suvussa. Se on viehättävää, Tuohimetsä sanoo.
 Mitä tarkemmin historiaa saadaan selville, sen parempi.
 – Jos löytyy vaikka joku valokuva, missä kukka on, Tuohimetsä sanoo.
 Risto Känsälä kasvattaa pelargonit saviruukuissa. Anne Elhaimer / Yle
 Evakkomatkalle pelargoni mukaan
 Heinosen mukaan kotipelargonit ovat olleet etenkin maaseudun naisten harrastus ja vastaus kauneudenkaipuuseen. Niitä on ollut sekä herraskartanoissa että vaatimattomammissa tuvissa.
 – Pelargoni on ollut kiitollinen kasvi, sillä sitä on pystytty talvettamaan navetoissa ja kellareissa. Se on ollut kasvi, jota on onnistuttu säilyttämään vuodesta toiseen, Heinonen toteaa.
 Pelargoneja on talvetettu valoisilla viileillä ikkunoilla, kuisteilla ja esimerkiksi karjakeittiöissä.
 Naiset ovat vaihtaneet kasveja ja antaneet pistokkaita niille, joille ovat uskoneet vanhan pelargoninsa hoitamisen.
 – Monissa tarinoissa tulee esille se, että iäkäs naishenkilö on antanut kukkaa eteenpäin myös siksi, että se säilyisi. Jos oma kotipelargoni ei selviäisikään talvesta tai tapahtuisi muuta yllättävää, kanta on jossain tallessa kuitenkin.
 Sitä, millaisin ajatuksin esimerkiksi Viipurin evakko -pelargoni on pakattu evakkokuormaan aikanaan, voi vain arvailla.
 – Pelargoni kantaa historiaa ja muistoja entisestä asuinpaikasta samoin kuin jotkut esineet. Lisäksi kasvi on vaatinut hoivaa ja huolenpitoa toisella tavalla kuin ne, Heinonen sanoo.
 Tiedätkö jotain näistä?
 Tutkijoiden mukaan kotipelargonit eivät enää ole vain isoäidin kukkia. Myös kasviharrastajat ja -keräilijät ovat ottaneet kukan omakseen.
 – He ovat todella tärkeitä. Kotipelargonien jatkuvuus on ollut maaseudun naisten harteilla ja kaupungistumisen myötä esimerkiksi kukkien talvettamisesta tuli haastavaa. Kasviharrastajat ovat tulleet avuksi kantamaan kotipelargoneja seuraavat kymmenet vuodet, Heinonen sanoo.
 Lukessa kaivataan lisää tietoja ainakin Inkilänhovi-kotipelargonista, joka tunnetaan Juvalta, ja Jyväskylä-kotipelargonista Keski-Suomesta. Myös Kaisa Kallio -kotipelargonin taustatarinaan tarvittaisiin selvennystä.
 – Sen lehden uloimmassa reunassa on vaalea rantu. Tyypillisesti kotipelargonit on vihreitä ja niissä näkyy sisemmällä lehdessä tummanviihreä vyöhyke. Toivoisimme lisätietoa siitä, miten tämä kukka on saanut nimensä.
 Näistä kannoista tietävät voivat olla Lukeen yhteydessä esimerkiksi sähköpostitse.
 "Minä teen sen mitä osaan"
 Risto Känsälän kymmenet pelargonit saavat hellää hoitoa; helteellä niitä on pitänyt kastella ahkerasti ja Känsälä on kantanut niille kastelukannuittain vettä kotinsa viereisestä Seinäjoesta.
 Syksyn tullen kukkaset pitää suojata kylmältä. Yöpakkasiksi Känsälä nostaa kukat sisälle ja, kun päivätkin kylmenevät, niiden paikka on kokonaan sisätiloissa.
 Talvella Känsälä vähentää pelargonien kastelua ja lannoitusta, mutta:
 – Minä teen sen mitä osaan, on heidän asiansa säilyä hengissä. Kyllä kasvi kertoo, milloin hänellä on jano.
 Vanhan kartanon viileydessä kukat viihtyvät välillä paremmin kuin omistajansa.
 – Viime talvena lämpötila laski sisällä välillä noin 16 asteeseen. Kasvit tykkäsivät siitä, mutta minä lisäsin villasukkia.
 Jos ja kun Känsälä antaa pelargoneistaan pistokkaan eteenpäin, saa lahjan saaja mukaan myös vahvan toiveen pitää kukan tarina hengissä.
 – Minulle kukan taustalla oleva tarina on tärkein ja olen vannottanut saajaa, että se pitää säilyttää ja pitää muistissa.
 Herättikö artikkeli muistoja? Kerro, onko teillä vanha pelargoni? Aiheesta voi keskustella maanantaihin 23. elokuuta kello 23:een asti.
 Lue seuraavaksi :  Siivositko mummon kukkapurkkeja – saatoit heittää talvehtijan kompostiin
 Ranta-Pantin Helly on Kauhajoelta kotoisin oleva kotipelargoni.  Anne Elhaimer / Yle

Kotipelargonien historia ja dna kartoitetaan, jotta ne säilyisivät tuleville sukupolville – Risto Känsälä tuntee kukkiensa tarinat jopa 80 vuoden ajalta


Summary: Kulttuurivieras, sarjakuvataiteilija Riina Tanskasen Tympeät tytöt -taidetilillä on kymmeniätuhansia seuraajia. Kuvien tytöt eivät sievistele, vaan antavat kainalokarvojen kasvaa ja tekevät mitä huvittaa. Nuorempana Tanskanen sortui myös itse miellyttämiseen ja suorittamiseen.

Puolitoista vuotta sitten keväällä asiat eivät olleet mallillaan.  Riina Tanskanen  oli ärtynyt ja alakululoinen. Tilannetta ei helpottanut, että hän sattui juuri silloin lukemaan ranskalaisfeministin  Simone de Beauvoirin  teosta  Ei yksin hengestä . Kirjan maailma hätkähdytti, sillä mikään ei ollut muuttunut. Naisia ja tyttöjä kohdellaan yhä samoin 1940-luvulla, jolloin de Beauvoir kirjoitti kokemuksistaan.
 Purkaakseen turhautumistaan Tanskanen alkoi piirrellä. Hän piirsi samankaltaisia kuvia, joita oli kouluaikoina töherrellyt vihkojen marginaaleihin ollessaan tylsistynyt. Kuvista alkoi kehkeytyä pikku hiljaa hahmoja, joiden karnevalistisista olemuksista Tympeät tytöt sai alkunsa.
 – Halusin sanoa kaiken, mikä oli vaivannut minua vuosia. Tein sen aluksi ihan vain itseäni varten.
 Tanskanen piirsi ja piirsi. Hän julkaisi muutamia kuviaan Instagram-tilillä, vaikka oli vakuuttunut, ettei ketään ikimaailmassa voisi kiinnostaa hänen töhertelynsä.
 Yllätys oli suuri, kun sarjakuvamaisten tympeiden tyttöjen kuvat herättivätkin vastakaikua. Seuraajia alkoi kertyä. Ensin tuhat, sitten kymmenentuhatta. Nykyään  Tympeät tytöt  -taidetilillä on noin 40 000 seuraajaa.
 Ja se on paljon, kun ottaa huomioon, että kuvat ovat hyvin yhteiskunnallisia ja kantaaottavia. Niissä ei kerrota kauneusvinkkejä, poseerata muotivaatteissa tai käytetä silottavia suodattimia.  Tympeät tytöt  on kaikkea muuta. Kuvien tytöt liioittelevat, uhkuvat, haisevat ja osuvat suoraan asiaan ytimeen.
 Helsinkiläisessä galleriassa La Bohemèssa on esillä sarjakuvakirjan originaalit sivut. Tanskanen käyttää piirtäessään tusseja sekä vesi- ja akryylivärejä. Silja Viitala / Yle
 Nyt Riina Tanskanen, 23, istuu helsinkiläisessä galleriassa, jossa on näyttely  Tympeistä tytöistä . Tanskanen pitelee käsissään uunituoretta esikoissarjakuvakirjaansa ja ihmettelee itsekin, miten yhteiskuntakriittinen ja feministinen taide voi olla näin suosittua ja mediaseksikästä.
 – Ennen olin näiden asioiden kanssa aika yksin. Nyt kun on tajunnut miten suuri joukko ihmisiä tunnistaa nämä samat asiat ja seisoo mun kanssa samalla puolella – se tuntuu jotenkin lohdulliselta.
 Alaston mies on hauska, naista paheksutaan
 Tympeät tytöt  Instagram-postaukset ja juuri ilmestynyt sarjakuvakirja  Aikuistumisriittejä  (Into) käsittelevät seksismiä, seksuaalista väkivaltaa, rasismia, miellyttämisen halua, suorittamista sekä ylipäätään kaikkea sitä, millaista tyttöjen elämä on.
 Värikkäät kuvat kertovat tyttöjen arjesta, joka on täynnä paineita, odotuksia ja pelkoja. Kuvat sanovat ääneen sen, mistä on pitkään vaiettu tai haluttu unohtaa. Tympeät tytöt eivät kohauta olkiaan ja totea, että "tällaista tämä nyt on, tytön elämä".
 Vaikka kuvat kertovat nuorista tytöistä, Tanskaselle tulee eniten palautetta vanhemmilta naisilta.
 – Se on tosi koskettavaa, kun lukijat kertovat kuvien avulla löytäneensä kipukohtia, joita ovat kantaneet sisällään vuosikymmeniä. Monet ovat kiitollisia, että olen antanut sanat niille epämääräisille, ikäville asioille, joita on tapahtunut. Palautteista huomaa, miten jaettuja nämä tunteet ovat. Kipu on sukupolvet ylittävää.
 Tanskasella on Ylen haastattelussa mukanaan australialaisen feministin Germaine Greerin vuonna 1970 ilmestynyt Haluan olla nainen -teos. Silja Viitala / Yle
 Tympeät tytöt  kuvaa usein hyvin arkisista tilanteista. Samalla Tanskanen kuitenkin avaa yhteiskunnan rakenteita ja osoittaa sellaista, mitä on vaikea havaita. _Aikuistumisriittejä-_sarjakuvakirja alkaa pysäyttävästi. Nuori tyttö sanoo ruudussa: " Mä olen oppinut olevani tyttö. Ja se tarkoittaa, että mun keho on kaikkea muuta kuin henkilökohtainen asia."
 Siitä alkaa tarina, miten jo pienestä pitäen tytön vartaloon suhtaudutaan esineellistäen. Sitä täytyy peitellä, tarkkailla ja kontrolloida. Jo pienille taaperotytöille puetaan bikinien yläosa, vaikka rinnoista ei vielä vuosiin ole tietoakaan.
 Eikä ulkonäköön puuttuminen lopu edes aikuisena, vaikka olisi kuinka menestynyt ja älykäs.
 – Sen huomaa esimerkiksi, miten poliitikkoihin suhtaudutaan. Ei miesten vaatevalintoja ja kaula-aukkoja ruodita lehtien sivuilla.
 Kun naisen täytyy peitellä huolellisesti vartaloaan ollakseen vakavasti otettava ja uskottava, voi mies kekkuloida ilkosillaan ja se on vain hauskaa.
 Viime syksynä julkaistussa Instagram-postauksessa Tanskanen on kuvannut iloisesti hyppelevää alastonta naista, joka ei tunne häpeää. Ympärillä olevat naiset paheksuvat tempausta monin sanoin.
 Kuvien oheen Tanskanen liittää yleensä kantaaottavia kirjoituksiaan.
 "Miehen viuhahduksessa voidaan nähdä huumoriarvoa, kun taas alaston naiskeho systemaattisesti joko hävettää tai panettaa. Ikään kuin naisten vartalo olisi lähtökohtaisesti vain seksuaalinen asia. Yhteiskuntamme asettaa olemiselle paljon julkilausumattomia sääntöjä, joiden kautta tuotetaan toivotunlaista tyttöyttä. "
 Etenkin Instagram-kuvissa Tanskasen piirtämät tytöt eivät halua sopeutua tai miellyttää. He eivät käyttäydy tai näyttäydy, kuten miehet odottavat. He eivät hymyile ollakseen mukavia.
 Yllä olevassa kuvassa nainen kävelee itsevarmasti ja näyttää ajelemattomia kainaloitaan. Takapuolesta kuuluu pierun ääniä.
 "Olen käyttänyt elämäni aikana ihan liikaa energiaa miettiessäni, miten olisin haluttavampi (miesten silmissä), miten saisin enemmän huomiota, mitä kehoni kohtia he haluaisivat minun korostavan. Otin kaiken annettuna, enkä pysähtynyt koskaan ajattelemaan, mitä mä itse haluaisin. En mä halua olla vain jonkun kaunis nyökkynukke! Siksi olen päättänyt miellyttää tästedes ensisijaisesti itseäni. Eikä mua voisi kiinnostaa vähempääkään ”millaisista asioista jäbät tykkää”
 Keskustelu muumeista avasi silmät
 Tanskanen on itse vastakohta piirtämilleen tytöille. Hän hymyilee paljon ja on lempeän oloinen.
 – Olen oikeasti aika hymyileväinen, mutta myönnän kyllä, että olen myös sortunut väkisin hymyilemiseen. Useinkin.
 Imatralla kasvanut Tanskanen oli lapsena omien sanojensa mukaan riehakas. Hän meni, teki ja joutui usein kiipeliin.
 – Olin vähän sellainen Vaahteramäen Eemeli, mutta koska olin tyttö, sitä ei pidetty kovin sympaattisena asiana.
 Silloin hän kuuli ensimmäisiä kertoja päivittelyjä  "mitähän tuostakin tytöstä tulee?"  Lapsena kommentit valuivat kuin vesi hanhen selästä, mutta ne väistämättä muokkasivat ajatuksia tyttöydestä.
 – Huomasin myös ihan konkreettisesti, miten jotkut kavereiden vanhemmat eivät ilahtuneet, kun leikin heidän lastensa kanssa. Olin jotenkin liikaa kaikkea.
 Riina Tanskanen halusi nuorena miellyttää ja omaksui erilaisia naisihanteita. Silja Viitala / Yle
 Myöhemmin teini-iässä tapahtui käänne. Tanskanen tunsi kommentit ja katseet nahoissaan. Hän halusi muuttua, olla odotusten mukainen ja miellyttää. Niinpä hän ryhtyi jäljittelemään erilaisia naisroolimalleja. Koska Tanskanen luki paljon, esikuvat tulivat enimmäkseen kirjoista.
 – Välillä halusin olla koulun kuumin kissa, välillä taas kympin tyttö, joka ei pahoita kenenkään mieltä. Lukiossa halusin olla yksi jätkistä ja halveksin kaikkea tyttömäistä. Halusin tyttöyden pois minusta.
 Taidenäyttelyään varten Riina Tanskanen valmisti pehmoleluista ja paperimassasta teoksen, joka kuvaa tytön elämää.  Tanskanen haluaa muistuttaa, että tyttöys on myös ihanaa. Silja Viitala / Yle
 Aikuistumisriittejä -sarjakuvassa yksi tytöistä sanoo:  "Niiskuneiti on huora!"  Ja kyllä, kamalalta kuulostava lause on suoraan Tanskasen suusta.
 – Juttelimme kerran ystäväni kanssa Muumi-animaation lempihahmoista, ja kun ystäväni sanoi pitävänsä eniten Niiskuneidistä huudahdin noin.
 Ystävän aito hämmennys sai Tanskasen vakavasti pohtimaan sisäistettyä naisvihaansa eli sitä, miten yhteiskunnan arvot ja rakenteet ohjaavat ajattelemaan, että maskuliiniset ominaisuudet ovat jotenkin parempia. Tanskanen halusi pyristellä pois opitusta ajattelumallista. Nykyään hän arvostaa tyttömäisiä ominaisuuksia, sekä itsessään että muissa.
 – Tyttöys on myös ihanaa. Enää en koe, että oma tai muiden tyttömäisyys murentaisi uskottavuutta.
 Feministisen herätyksen Tanskanen koki kuitenkin vasta aloitettuaan kirjallisuustieteen opinnot Tampereen yliopistossa. Perehtyneisyys ja lukeneisuus huokuvat sarjakuvista, sillä niissä on paljon viittauksia kirjallisuuden historiaan, teorioihin ja myös populaarikulttuuriin.
 Ensimmäisenä lukuvuotena kriittinen ajattelu oli kuitenkin vielä lapsenkengissä. Kun länsimaisen kirjallisuushistorian kurssilla luettiin vain mieskirjailijoiden teoksia, se oli Tanskasen mielestä ihan ok.
 – Suoraan lukiosta tulleena en osannut yhtään kyseenalaistaa. Otin kaiken annettuna. Miksi pitäisi lukea jotain triviaalia naisten kirjoittamaa kirjallisuutta? Onneksi meidän kurssilla oli muutamia tiedostavampia tyyppejä, jotka ryhtyivät kyseenalaistamaan opetusta.
 Episodi päätyi myös sarjakuvakirjaan, mutta Tanskanen korostaa, että  Tympeät tytöt  ei kerro hänestä. Hän poimii aiheet tarkkailemalla ja keskustelemalla ihmisten kanssa.
 Tympeät tytöt pysäytti supernaisen
 Riina Tanskasen haluaa vaikuttaa taiteen avulla. Yhteiskunnassa on vielä paljon parannettavaa, hän sanoo. Silja Viitala / Yle
 Suorittaminen on yksi niistä piirteistä, joka liitetään naisiin ja tyttöihin. Myös Tanskanen on sortunut siihen.
 Hän on opiskellut rivakasti. Plakkarissa on jo kandin paperit yliopistosta. Opiskelujen aikana hän on tehnyt paljon töitä, perustanut  Vita Nuova  -verkkomedian, pitänyt taidenäyttelyitä ja tietenkin piirtänyt.
 Oikeastaan  Tympeät tytöt  pelasti hänet. Aiemmin Tanskanen halusi olla supernainen, joka suorittaa tutkinnot ennätysajassa ja pärjää kaikin tavoin.
 –  Tympeät tytöt  on selviytymiskeino siihen, miten olen tässä maailmassa. Nykyään mulla on hyvä olla. Aiemmin ei ollut, oikeastaan oli aika hirveää.
 Ironista on, että kun Tanskanen luopui ihanteistaan, alkoi menestys.  Tympeistä tytöistä  tuli nopeasti ilmiö ja seuraajakunta kasvaa jatkuvasti.
 Nyt Tanskanen haluaa vain istua kotona ja piirtää ja kirjoittaa.
 Riina Tanskanen asuu Tampereella, mutta viettää elokuun Helsingissä. Näyttelyn pystyttäminen ja uusi sarjakuvakirja ovat pitäneet kiireisenä. Silja Viitala / Yle
 Opiskelua Tanskanen haluaa myös jatkaa maisteritutkintoon saakka, sillä hän rakastaa kirjallisuustieteen opintojaan.
 Nyt on kuitenkin tarkoitus keskittyä  Tympeisiin tyttöihin . Tanskanen nauttii, että voi puhua yhteiskunnallisista asioista ja vaikuttaa.
 – Juuri tätä olen toivonut. Tuntuu hyvältä olla tällä tavalla maailmassa. Uusia teemoja kuviin löytyy jatkuvasti. Maailma ei todellakaan ole vielä valmis.
 Tympeät tytöt – Aikuistumisriittejä taidenäyttely La Bohèmessa Helsingissä 12. syyskuuta asti.
 Lisää aiheesta:
 Riina Tanskanen  Ylen aamussa

Miksi alaston nainen on paheksuttava, mutta mies ilman vaatteita on hauska? Riina Tanskanen, 23, piirtää tyttöjä, jotka eivät halua miellyttää


Summary: Itsetuntemus eli ymmärrys omasta itsestä eri puolineen auttaa jaksamaan työssä.  Työterveyspsykologi suosittelee työntekijöitä pysähtymään päivän päätteeksi ja miettimään eteen tulleita haasteita sekä parasta hetkeä.

Turhan moni painii jaksamisensa kanssa, tekee työtä, josta ei nauti tai on työpaikassa, josta löytää enemmän kielteisiä kuin myönteisiä asioita – kaikkiin näihin on ammatissaan törmännyt tamperelainen työterveyspsykologi  Marjo Pennonen . Häneltä julkaisiin keväällä tietokirja Itsetuntemuksesta apua työhyvinvointiin.
 Itsetuntemus saattaa tuntua oudolta käsitteeltä. Kun sitä kysytään, ihminen alkaa helposti luetella ulkoisia ominaisuuksia kuten ikäänsä, sukupuoltaan tai vaikkapa pituuttaan. Silloin ei päästä sen syvemmälle eli esimerkiksi persoonallisuuden piirteisiin.
 Itsetuntemus on ymmärrystä omasta itsestä ja siitä, että tietää, kuka ja millainen on. Ihminen osaa havainnoida itseään ja tunnistaa tunteita, ajatuksia ja kehonsa tuntemuksia. Hän tietää hyvät ja huonot puolensa ja käyttäytymistottumuksensa.
 Työterveyspsykologi Marjo Pennonen muistuttaa, että työpaikalla jokaisella on vastuu työhyvinvoinnista. Matias Väänänen / Yle
 Mitä eroa on sitten itsetuntemuksella, itseluottamuksella ja itsevarmuudella?
 – Ne liittyvät toki toisiinsa, mutta itseluottamuksen ja -varmuuden kohdalla ihminen luottaa tekemiseensä. Hän saavuttaa asettamansa tavoitteet ja saa sitä kautta menestystä, Marjo Pennonen sanoo.
 – Itsetuntemuksessa taas on kyse siitä, että ymmärtää laajemmin, millainen on ja mitkä ovat ehkä kehittämisen tarpeet. Ihminen saattaa havahtua huomaamaan, että on arvokas sellaisena kuin on. Tätä kautta voi keskittyä vaikkapa itselle onnea tuottaviin asioihin tai siihen, miten jaksaa työelämässä.
 Kaikki lähtee läsnäolosta
 Itsetuntemusta voi opetella monella tavalla.
 – Mietitään päivän päätteeksi tuokio sen kulkua; minkälaisia tunteita eri asiat meissä herättävät? Mikä oli päivän paras hetki ja miksi? Ja toisaalta taas, jos on ollut vaikeuksia tai haasteita, niin mitä siihen on liittynyt, Marjo Pennonen kuvailee.
 Itsetuntemus vaikuttaa merkittävästi työhyvinvointiin. Sen opettelu ja vastuu työhyvinvoinnista koskevat työpaikalla kaikkia.
 – Kun tietää, mitä haluaa, ja mitkä ovat omat hyvät ja toisaalta kehitettävät puolet, pystyy ottamaan ne huomioon työhyvinvoinnissa ja työyhteisössä. Silloin voi lähteä ajamaan tarvittavia asioita, kuten vaikkapa lisäkoulutuksen tarvetta.
 Opettele tuntemaan omat rajasi
 Joka neljäs kokee Suomessa työstressiä, ja yli puolet kokee työnsä kuormittavaksi. Hyvä itsetuntemus voi auttaa stressissä monellakin tavalla.
 – Työelämää on yritetty vuosikymmeniä kehittää vähemmän stressaavaksi, mutta tilanne jatkuu silti – esimerkiksi kun joku jää eläkkeelle, ei palkatakaan uutta tilalle vaan työt jaetaan toisten kesken. Samaten esimerkiksi jatkuvasti opeteltavat uudet ohjelmat aiheuttavat myös monille stressiä.
 Marjo Pennonen on huomannut, että aika moni pinnistelee nykyään työssä äärirajoilla. Työpäivän jälkeen ei sitten jakseta kuin lysähtää sohvalle.
 – Itsetuntemus auttaa ottamaan työssä esille kehittämistä kaipaavat asiat. Samalla pystyy miettimään myös omaa ajattelumalliaan ja asennettaan. Voisiko niitä lähteä muuttamaan ja viemään sitä kautta tilannetta toiseen suuntaan?
 Entä voiko itsetuntemuksen kehittämiseen jumittua? Marjo Pennosen mukaan näinkin voi joskus käydä.
 – Se voi muuttua liialliseksi, jos on kova tarkkailemaan itseään, ja siitä tulee vähitellen stressiä. Itsetuntemuksen opettelemisesta ei ole tarkoitus tulla yhtä uutta suoritusta tehtäväkirjaan. Hyvä itsetuntemus on myös sitä, että hyväksyy itsensä sellaisena kuin on ja sitä kautta sopeutuu ympäristöön.

Hyvä itsetuntemus vaikuttaa merkittävästi työhyvinvointiin – työssä jaksaa kun tuntee omat rajansa


Summary: Kerromme päivän uutiset ja puheenaiheet nopeasti.

Pandemian pelätään olleen monelle hoitajalle viimeinen niitti
 Suljettuja terveyskeskuksia, teho-osastolta toiselle siirrettyjä lapsia ja rekrytointikampanjoita somessa – hoitajapulasta on puhuttu jo pitkään. Koronaviruspandemian pelätään lisänneen hoitotyön ammattilaisten siirtymistä muihin töihin. Entinen yrittäjä kertoo,  miksi hän päätyi päinvastaiseen ratkaisuun .
 Kabulilaisnainen kertoo piinaviikostaan talibanien hyökkäyksen alla
 Talibanin taistelijoita Kabulissa maanantaina 16.8. Tuona päivänä Talibanin perustajiin kuuluva mullah Baradar julisti sen voittaneen Afganistanin sodan.  AOP
 Yle pyysi  Kabulissa asuvaa afganistanilaisnaista kirjaamaan kokemuksiaan  ääri-islamilaisten talibanien valtaannousun aikana. Nainen pelkää ja elää piilossa. Talibanien hyökkäyksen nopea eteneminen yllätti ulkovaltojen ohella myös afganistanilaiset.
 Gazan rajalla levottomuuksia, Israel teki ilmaiskuja Gazaan
 Palestiinalaiset osoittivat mieltään Israelin ja Gazan kaistan rajalla.  Mohammed Saber / EPA
 Israel on tehnyt ilmaiskuja islamistisen Hamasin kohteisiin Gazan kaistalla myöhään lauantai-iltana, kertovat sotilaslähteet. Iskujen ei toistaiseksi ole kerrottu aiheuttaneen henkilövahinkoja. Aiemmin lauantaina  israelilaiset turvallisuusjoukot ottivat yhteen palestiinalaisten mielenosoittajien kanssa  Gazan ja Israelin rajan tuntumassa. Laukaustenvaihdossa loukkaantui vakavasti israelilainen rajapoliisi ja kaksi palestiinalaista, toinen heistä 13-vuotias poika.
 Riina Tanskanen piirtää tympeitä tyttöjä ja paljastaa samalla, mikä yhteiskunnassa mättää
 Riina Tanskanen halusi nuorena miellyttää ja omaksui erilaisia naisihanteita. Silja Viitala / Yle
 Kulttuurivieras, sarjakuvataiteilija  Riina Tanskasen   Tympeät tytöt  -taidetilillä on kymmeniätuhansia seuraajia. Kuvat käsittelevät seksuaalista väkivaltaa, miellyttämisen halua ja naiseksi kasvamista. Kuvien tytöt eivät sievistele, vaan antavat kainalokarvojen kasvaa ja tekevät mitä huvittaa. Nuorempana  Tanskanen sortui myös itse miellyttämiseen ja suorittamiseen .
 Epävakainen sää jatkuu
 Yle
 Tänään matalapainen liikkuu Suomen yltä itään. Yhä on kuitenkin epävakaista, sadekuuroja tulee jossakin vaiheessa päivää suurimmassa osassa Suomea. Poutaisinta on länsirannikolla ja lounaassa sekä Pohjois-Lapissa.
 Lue lisää säästä Ylen  sääsivuilta .

Herätys: Hoitajapulan pelätään pahenevan, kabulilaisnainen kertoo piinaviikoistaan, tympeät sarjistytöt paljastavat epäkohtia


Summary: Mikkelin keskussairaalassa otettiin maanantaina käyttöön robotti, joka avustaa ortopedeja tekonivelleikkauksissa. Aiemmin vastaava robotti on ollut käytössä vain Oulun yliopistollisessa sairaalassa. Mikkelissä uskotaan robotin vauhdittavan potilaan toipumista.

Ortopedian ja traumatologian erikoislääkäri  Edvin Karvanen  pääsi amerikkalaisvalmisteisen leikkausrobotin ohjaimiin maanantaina. Vuodesta 2006 lähtien Mikkelissä tekoniveliä leikannut lääkäri myöntää yllättyneensä.
 – Olin suorastaan yllättynyt, miten jo leikkauksen loppuvaiheessa tuli vahva tunne, että leikkaus on onnistunut ja potilaskin tulee olemaan tyytyväinen, Edvin Karvanen sanoo.
 Tekonivelleikkauksen yhteydessä puhutaan millimetreistä ja asteista. Kun ne osuvat kohdalleen, potilas toipuu nopeasti.
 – Jo yhden millimetrin tai asteen eron huomaa, kahdesta puhumattakaan. Jos proteesi saadaan hyvin paikalleen, potilas voi hiihtää tuhansia kilometrejä talvella tai palata nopeasti työelämään. Vaikka kiivetä katolle töihin, Karvanen muistuttaa.
 Leikkausrobotti on nimestään huolimatta vain aputöissä, ortopedin apukätenä. Se auttaa entistä parempaan tarkkuuteen ja mahdollistaa nivelen aiempaa paremman kuvantamisen.
 – 3D-mallinnoksen avulla nähdään entistä tarkemmin paikka, johon proteesi asennetaan. Saadaan laskettua ne asteet ja millimetrit aivan tarkkaan, Karvanen toteaa.
 Ortopedi Edvin Karvanen on tehnyt tuhansia tekonivelleikkauksia uransa aikana. Petri Vironen / Yle
 Ylilääkäri uskoo, että leikkaukset jatkuvat
 Mikkelissä leikataan reilut 500 polvea ja lonkkaa vuodessa. Leikkausasetuksen vaatima 600 leikkausta oli lähellä ylittyä jo ennen koronaa eli vuonna 2019.
 Ortopedian ylilääkäri  Mikko Honkanen  uskoo, että leikkauksia jatketaan Mikkelissä, vaikka asetuksen edellyttämä määrä jää kahtena koronavuonna hieman vaille eli reiluun 500 leikkaukseen.
 – Ihmiset eivät ole selvästi hakeutuneet korona-aikana vastaanotoille ja lähetteiden määrä on selvästi laskenut. Kannustaisin ihmisiä kuitenkin hoidattamaan vaivat, jotka haittaavat arkipäivää ja elämisen laatua, Honkanen muistuttaa.
 Leikkausrobotti on liisattu amerikkalaisvalmistajalta 270 000 euron vuosivuokralla. Sen uskotaan kannattavan, vaikka leikkausten määrää se ei sinällään kasvata.
 – Suurin etu tulee potilastyytyväisyyden ja -turvallisuuden kautta. Haluamme parantaa entisestään hyvää leikkaushoidon laatua. Komplikaatiot ovat inhimillisesti todella ikäviä ja maksavat yhteiskunnalle todella paljon.
 Mikkeli ottaa käyttöön tekonivelten leikkausrobotin ensimmäisenä keskussairaalana. Yliopistosairaaloista Oulu on leikannut robotin avulla toukokuusta lähtien.
 – Uskon, että uudesta teknologiasta on meille hyötyä kilpailussa potilaista ja myös lääkäreistä. Ortopedit ovat tunnetusti väkeä, joka tykkää uusista laitteista ja vempaimista.
 Ylilääkäri Mikko Honkasen mukaan robotti lisää potilastyytyväisyyttä tekonivelleikkauksissa. Petri Vironen / Yle
 Voit keskustella aiheesta 23.8. klo 23.00 saakka.

Vähemmän komplikaatioita, lyhyempiä sairauslomia ja tarvittaessa vaikka katolle töihin – robotti tuli ortopedin apukädeksi Mikkelissä


Summary: Henkilökohtaisen avun myöntämistä koskeva laki kerää kritiikkiä useilta vammaisjärjestöiltä. Sen tulkinnat johtavat herkästi siihen, etteivät lapset saa vanhemmista riippumatonta apua vapaa-ajan viettoon ja harrastuksiin.

Kaksi vuotta sitten  Anna Seligson  haki Helsingin kaupungilta henkilökohtaista apua lapselleen  Verner Seligsonille .
 Kehitysvammainen Verner oli tuolloin 10-vuotias ja halukas käymään muiden ikäistensä tavoin liikuntaharrastuksissa ja ulkoilemassa ilman vanhempiensa jatkuvaa läsnäoloa.
 – Ilman henkilökohtaista avustajaa Vernerillä ei ole mahdollisuutta käydä esimerkiksi uimahallissa ilman vanhempiaan tai harrastaa muualla kuin erityislasten ryhmissä, Anna Seligson sanoo.
 Perheen pettymykseksi hakemus henkilökohtaisesta avusta hylättiin.
 Päätöstä perusteltiin vammaispalvelulaissa olevalla voimavaravaatimuksella, jonka mukaan avun saajan, tässä tapauksessa 10-vuotiaan Vernerin, piti itse määritellä tarvitsemansa avun sisältö ja toteutustapa.
 Helsingissä asuva Anna Seligson kokee, että vammaisten lasten vanhempien voimavaroja käytetään turhaan palveluista taistelemiseen.  Tiina Jutila / Yle
 Vernerin äidin mukaan lapsi osaa kertoa selkeällä puheellaan avun sisällön eli sen, mitä hän haluaisi vapaa-ajallaan tehdä.
 Kaupungin perustelujen mukaan lapsella olisi pitänyt olla edellytyksiä itsenäiseen päätöksentekoon ja kykyä ymmärtää päätöstensä seurauksia.
 Perhe valitti ratkaisusta hallinto-oikeuteen, joka kumosi kaupungin päätöksen ja katsoi, että kunta on velvollinen järjestämään Vernerille henkilökohtaista apua harrastuksiin ja vapaa-ajan viettoon.
 Kaupunki vei asian korkeimpaan hallinto-oikeuteen (KHO), joka päätyi puoltamaan kunnan päätöstä tämän vuoden toukokuussa.
 Seligsonista päätös oli harmillinen, koska kyseessä oli äänestystulos, jossa kolme KHO:n oikeusneuvosta vastusti ja kaksi puolsi apua.
 – Äänestystulos osoittaa, miten tulkinnanvarainen voimavarapykälä on. Laki syrjii jo valmiiksi kaikkein heikoimpia ihmisryhmiä, jotka eivät pysty itse puolustautumaan, Seligson sanoo.
 "Lapsilta edellytetään kohtuuttomasti määräämiskykyä"
 Verner Seligsonin avun saamiseen vaikuttanut voimavaravaatimus tuli vammaispalvelulakiin vuonna 2009. Lain ajatuksena on tukea avun saajan omia valintoja ja itsemääräämisoikeutta niin, että avun saaja määrää avustajaa eikä toisin päin.
 Kehitysvammaisten tukiliiton juristin  Tanja Salisman  mukaan pykälässä näkyy ajatus itsenäisen elämän ideologiasta. Henkilökohtaisella avulla pyritään lisäämään vammaisen oikeuksia toteuttaa hänen itsensä näköistä elämää.
 Vaikka tavoite on hyvä, monet vammaisten oikeuksia ajavat järjestöt ovat sitä mieltä, että pykälää tulkitaan liian tiukasti kunnissa ja tuomioistuimissa.
 Pykälä muodostuu ongelmaksi esimerkiksi kaikenikäisten kehitysvammaisten henkilöiden ja vammaisten lasten kohdalla. He eivät pysty olemaan avun ohjaksissa samalla tavalla kuin esimerkiksi liikuntavammaiset aikuiset.
 – Heiltä edellytetään todella paljon määräämiskykyä esimerkiksi siitä, mitä tietyssä tilanteessa tehdään, minne mennään ja miten sinne mennään, sanoo vammaisoikeuteen erikoistunut juristi  Jukka Kumpuvuori .
 – Voimavaraedellytyksen tarkoituksena ei varmastikaan ole se, että vammaiset lapset tai kehitysvammaiset henkilöt eivät saa henkilökohtaista apua ollenkaan, Kumpuvuori jatkaa.
 Verner Seligson harrastaa pianonsoittoa.  Tiina Jutila / Yle
 Lain mukaan ikä ei ole peruste henkilökohtaisen avun hylkäämiseen. Käytännössä sitä käytetään joissain kunnissa päätösten perusteena.
 Kumpuvuoren mukaan on usein selvää, että alle kouluikäiset saavat kunnilta kielteisen päätöksen, jossa todetaan, että vammaisella lapsella ei ole voimavaroja määritellä henkilökohtaisen avun sisältöä.
 Seligsonin perheen tapauksessa apu rajattiin pois kouluikäiseltä lapselta.
 – Viime aikoina kehitys kunnissa ja tuomioistuimissa on mennyt entistä tiukempaan suuntaan. Viime vuoden aikana apua on rajattu pois entistä vanhemmilta lapsilta, Kumpuvuori sanoo.
 THL:n tilastoissa  henkilökohtaisen avun määrä on kasvanut kymmenen viime vuoden aikana, mutta alle 17-vuotiaiden apu on lisääntynyt selvästi vähemmän kuin muissa ikäryhmissä.
 Apu auttaa lapsia itsenäistymään vanhemmista
 Henkilökohtaisen avun rajautuminen pois lapsilta on ongelmallista, koska vammaisille lapsille ei yleensä ole tarjolla muita vastaavia palveluita, sanoo Kehitysvammaisten tukiliiton juristi Tanja Salisma.
 Lasten ja nuorten päätöksiä avun saamisesta hylätään, vaikka heillä olisi suuri tarve itsenäistyä vanhemmista. Ilman perheen ulkopuolista apua vanhemmat toimivat lapsensa avustajina, jolloin itsenäistyminen ei usein ole mahdollista.
 Verner ei voi itsenäistyä niin, että vanhemmat ovat aina mukana.  Anna Seligson
 – Avun saaminen olisi erityisen tärkeää juuri lapsille ja nuorille, koska se auttaisi elämään kuten muutkin lapset ja nuoret, Salisma sanoo.
 Nyt 12-vuotiaan Vernerin äiti Anna Seligson on samoilla linjoilla. Seligsonin mukaan Vernerillä on selkeästi halua itsenäistymiseen, minkä vuoksi avustaja tulisi tarpeeseen.
 – Verner ei voi itsenäistyä niin, että vanhemmat ovat aina mukana tekemässä kaikkia asioita. Hän tarvitsisi onnistumisen kokemuksen siitä, että hän pystyy tekemään asioita myös ilman vanhempiaan, Seligson sanoo.
 Kunnissa on havaittu lasten kohtaamat ongelmat
 Juttuun haastatellut juristit ja monet vammaisjärjestöt pitävät avunsaannin ongelmien ratkaisuna lain voimavarapykälän poistamista.
 Poistamisella on myös vastustajansa. Esimerkiksi Invalidiliitto on painottanut  voimavararajauksen välttämättömyyttä .
 Kehitysvammaisten tukiliiton Tanja Salisma näkee rajauksen puolustajilla kahdenlaista huolia.
 Ensinnäkin rajauksen poistaminen voi herättää pelon siitä, pyrkisivätkö avustajat ottamaan nykyistä isompaa roolia käytännön toiminnassa myös sellaisten avustettavien kohdalla, jotka kykenevät ottamaan täyden määräämisvastuun avustustilanteissa.
 Toisena on huoli avustajien ja resurssien riittävyydestä. Jos rajaus poistetaan, apua hakevien määrä kasvaa.
 Lapset saattavat usein jäädä jalkoihin silloin, kun lainsäädäntöä on tehty aikuisten näkökulmasta.  Tanja Salisma
 Henkilökohtaisista avustajista on jo nyt pulaa. Vuonna 2019 yli puolet  THL:n kyselyyn  vastanneista kunnista arvioi, että niillä oli jonkin verran tai huomattavasti vaikeuksia järjestää henkilökohtaisen avun palveluita.
 Mikäli työvoimaa löytyy, avustuspalvelun tarjoaminen ei ole kunnille erityisen kallista, sillä avustajien palkat ovat pieniä.
 – Joissain kunnissa on toki jo ymmärrys siitä, että henkilökohtainen apu on edullinen palvelu, jolla voidaan ennaltaehkäistä sitä raskaampia ja kalliimpia palveluita, Tanja Salisma toteaa.
 Salisman mukaan joissain kunnissa on myös havaittu lasten kohtaamat ongelmat avun saannissa ja pyritty puuttumaan ongelmaan.
 – Lapset saattavat usein jäädä jalkoihin silloin, kun lainsäädäntöä on tehty aikuisten näkökulmasta, Salisma sanoo.
 Verner Seligson käy alakoulun autismiluokkaa, jossa hän on oppinut hieman lukemaan, kirjoittamaan ja laskemaan.  Tiina Jutila / Yle
 Omaishoitajuus on aikaa vievä sivutyö
 Oikeustaistelu avun saamisesta on vienyt Seligsonin perheeltä paljon voimavaroja. Anna Seligson käy kokopäivätöissä ja hoitaa kahta erityislasta, joista Vernerille hän toimii virallisena omaishoitajana.
 Hoitajana toimiminen vaatii uuden opiskelua, pykälien tankkaamista, lomakkeiden täyttämistä, hakemista ja selvittämistä.
 Seligson kertoo pohtineensa paljon sitä, miten sellaiset perheet pärjäävät, joilla ei ole yhtä paljon kielitaitoa tai ylipäätään jaksamista taistella palveluista.
 – On henkisesti raskasta yhä uudestaan ja uudestaan taistella näistä asioista. Kukaan ei huvikseen kirjoita hakemuksia, joissa joutuu kuvaamaan lapsensa kaikki haasteet, Seligson sanoo.
 Hakemusten täyttäminen on jälleen edessä, sillä perhe aikoo hakea henkilökohtaista apua Vernerille uudelleen. Paljon on muuttunut kahdessa vuodessa.
 – Lapsi on kehittynyt todella paljon. Hän kommunikoi entistä paremmin ja tuo tahtoaan esille selkeämmin, Seligson sanoo.
 Juttua muokattu 22.8. kello 11.38: Tanja Salisman nimi korjattu oikeaan muotoon.
 Lue myös:
 Äidit suunnittelivat vammaisille lapsilleen unelmien hoitokodin, mutta sen jälkeen kaikki meni pieleen – jo 9 perhettä ottanut lapsensa pois
 Jesper kuoli yksin, Anttia pidettiin psykopaattina ja Mia istuu nyt mykkänä vaipoissa – 3 äitiä kertoo, kuinka Suomi kohteli heidän vammaisia lapsiaan

Moni lapsi jää vaille henkilökohtaista apua – yksi epäonnisista on 12-vuotias Verner Seligson, jonka tapaus jakoi KHO:n kahtia


Summary: Ilmastotyön edelläkävijä on Pohjois-Pohjanmaalla sijaitseva Ii.  Asennekasvatuksella ja vihreillä valinnoilla on myös kääntöpuolensa. Osa kuntalaisista ajattelee, että Ii on jo osansa tehnyt.

Kuudesluokkalainen  Maiju Pakanen  iiläisestä Aseman koulusta sammuttelee valoja ja säästää vettä kotonakin.
 – Teimme koulussa testin, jossa tutkittiin tuhlaavan ja säästäväisen perheen vedenkulutusta. Tuhlaava perhe käytti vettä puolet enemmän, hän kertoo.
 Iissä koululaiset kierrättävät ja mittaavat luokkahuoneiden lämpötiloja. Nyt Maiju Pakanen luokkatovereineen rakentaa koulun pihalle kompostia ruokahävikin minimoimiseksi.
 Pohjois-Pohjanmaalla sijaitsevassa Iissä pienet asiat ovat isoja. Koululaiset ovat ilmastotyön ytimessä, koska juuri lapsilla on paljon sanottavaa arjen kulutusvalintoihin. Siihen ostetaanko kotiin maitoa vai kauramaitoa, pikamuotia vai kirppiskamaa.
 Äiti kiittelee tytärtään ja niin tekee myös kunnanisä,  Ari Alatossava .
 – Lapset ovat meidän näpeissämme, heihin me voimme vaikuttaa, sanoittaa Alatossava lasten merkitystä kunnan ilmastotyölle.
 10 000 asukkaan Iissä sote on ulkoistettu, joten koulutoimi on kunnan suurin yksikkö. Koulut työllistävät 65 prosenttia kunnan työntekijöistä ja haukkaavat budjetista leijonanosan.
 Iissä kuolinkellot fossiilisille polttoaineille ovat soineet jo vuosia. Kaikki kunnan tarvitsema sähkö tehdään vesi- ja tuulivoimalla. Kunnassa tuotetaan puhdasta energiaa kymmenen kertaa enemmän kuin se itse tarvitsee.
 Ii on luopunut kokonaan fossilisten polttoaineiden käytöstä energian tuotannossa.  Antti J Leinonen
 Keihäänkärkenä tuulivoima
 Perämeren rannalla Myllykankaan Tuulipuiston voimalassa numero kuusi on alkamassa vuosihuolto. Halkaisijaltaan 150 metrin mittaisia siipiä pilkistää maastosta kuin jättimäisiä taimia. Tuulivoima-asentajat kiinnittävät valjaat vyötärölleen ja kypärät päihinsä.
 Iissä on 56 tuulimyllyä ja rakenteilla toinen mokoma. Kunta saa tuulivoimaloista vuosittain miljoonan euron kiinteistöverotulot, saman verran nettoavat metsänomistajat myllyjen vuokrina.
 Suomen ympäristökeskus  Syken keräämien ennakkotietojen  mukaan kasvihuonepäästöt ovat vähentyneet viime vuosina lähes kaikissa Suomen kunnissa. Suurin pudotus on tapahtunut sähkön käytön päästöissä.
 Tuulivoima-asentajat Teemu Jacklin ja Joonas Simola valmistautuvat menemään voimalan huipulle.  Antti J Leinonen
 Mukaan on laskettu ne päästöt, joihin kunnalla on mahdollisuus vaikuttaa. Pois jäävät päästökaupan alainen teollisuus, teollisuuden sähkön käyttö sekä jätteistä ja raskaiden ajoneuvojen läpiajoliikenteestä johtuvat päästöt.
 Viime vuosikymmenen puolivälistä kuntien kasvihuonekaasupäästöt ovat laskeneet keskimäärin 24 prosenttia. Eniten asukaskohtaisia päästöjään ovat vähentäneet tuulivoimakunnat, Pyhäjoki, Simo ja Ii. Pääkaupunkiseudulla sijaitsevat Järvenpää ja Kauniainen ovat vähäpäästöisen kuntien kärkipäässä, koska niissä ei ole maataloutta ja autoilla liikutaan lyhyitä matkoja.
 Isoista kaupungeista suurin pudottaja on Turku, jossa ollaan luopumassa kivihiilen käytöstä kaukolämmön tuotannossa ja siirtymässä sähköisen bussiliikenteeseen.
 Silti juuri Iitä pidetään kuntakentän priimuksena.
 Pari viikkoa sitten julkaistun  IPCC:n raportin mukaan  kasvihuonepäästöjä pitäisi kuitenkin pystyä vähentämään vieläkin enemmän. Riittävätkö siis edes iIn toimet?
 – Vaikka kaikki Suomen kunnat tekisivät kuten Iissä on tehty, sekään ei riitä, sanoo erikoistutkija  Santtu Karhinen  Suomen ympäristökeskuksesta.
 Karhinen kiipeää tuulipuistossa sijaitsevaan lintutorniin, josta puiston mittasuhteet avautuvat. Lintutorniin kantautuu myös ääni, jota voimala numero kuuden pihassa ei kuulunut. Se on kuin jättimäisten lintujen siipien havinaa.
 Erikoistutkija luettelee asioita, joita Ii voisi tehdä paremmin: kaukolämmön tuotannossa se voisi luopua turpeesta, kannustaa kotitalouksia luopumaan öljylämmityksestä ja kehittää joukkoliikennettä. Myös sähköautojen kunnallista latausinfraa pitäisi olla enemmän.
 Santtu Karhisen mukaan Ii on ilmastotoimien pikkkujätti sekä EU:ssa että Suomessa.  Antti J Leinonen
 Muilla Suomen kunnilla on Iihin nähden huomattavasti enemmän tehtävää. Silti Iissäkin on heitä, joiden mielestä kunta on jo tehnyt osansa ilmastomuutoksen torjumisessa.
 Kokeilumielessä sähköauton rattiin
 Kello soi ja lapset kirmaavat pihalle. Siellä odottavat hämähäkkikeinu ja kiipeilyteline. Ne ovat etenkin eskareiden suosiossa. Molemmat on hankittu Aseman koululle rahoilla, jotka oppilaat ovat omilla päästötoimillaan tienanneet.
 Aseman koulussa ja kaikissa muissakin Iin kunnan kiinteistöissä on luovuttu öljylämmityksestä. Maa- ja ilmalämpöön siirtyminen tuo kunnalle joka vuosi 300 000 euron säästöt. Öljylämmityksestä koituvat päästöt laskivat viime vuonna kaikissa Suomen kunnissa lähes yhdeksän prosenttia.
 Isoin osa kuntien päästöistä tulee kuitenkin liikenteestä, vaikka liikenteen päästöt koronavuonna vähenivätkin.
 Iissä kunnan työntekijät eivät saa kilometrikorvauksia oman auton käytöstä vaan työajot ajetaan leasing-sähköautoilla. Puolenkymmentä yhteiskäyttöistä sähköautoa on vähentänyt matkakuluja radikaalisti.
 Iin kunnanjohtaja Ari Alatossava sanoo: "mitä vähemmän päästöjä, sitä enemmän säästöjä".  Antti J Leinonen
 Iltaisin ja viikonloppuisin kuntalaiset voivat vuokrata autoja omaan käyttöönsä kokeilumielessä. Taka-ajatuksena on madaltaa kynnystä sähköautoiluun.
 – Se vaatii totuttelua. Tankille ei pääse ja ajokokemus on erilainen, sanoo kunnanjohtaja, joka elää niin kuin opettaa.
 Alatossava pyöräilee ja kävelee ja valmistaa kotikeittiössä enimmäkseen kasvisruokia. Tällä viikolla kunnanjohtajalla on ollut varaus sähköautoon jo kolmesti.
 Nyt hän on lähdössä käymään Jakkukylässä, asuinalueella, josta on tähän saakka puuttunut yhteys Iijoen yli. Uusi syksyllä valmistuva jalankulkijoille ja pyöräilijöille tarkoitettu riippusilta poistaa kylän lapsilta tarpeen koulukyyteihin. 85 000 euron investointi maksaa itsensä takaisin 10 vuodessa.
 – Siitä voisi tulla myös matkailunähtävyys, koska luultavasti se on Pohjois-Euroopan suurin riippusilta, kunnanjohtaja hehkuttaa.
 Kouluruoan tähteet menivät lemmikkikanoille
 Iin kouluissa puhutaan 50–50 periaatteesta: kun lapset tekevät ilmastotoimia, he saavat syntyneestä säästöstä puolet itselleen. Silti kyse on enemmästä kuin rahasta.
 Lähimetsään on rakennettu laavu, pitkospuilla on vaellettu kaatosateessa. Kun luonto tulee iholle, sitä haluaa myös hoitaa ja vaalia, täällä ajatellaan.
 – Me emme mene ilmasto edellä vaan tärkeintä on herättää lasten luontosuhde, sanoo Aseman koulun johtaja ja luokanopettaja  Janne Puolitaival .
 Hänen koulussaan ruokajätteen määrää seurataan. Kuudesluokkalaiset  Kia Kaakinen ja Tiia Klasila  kaipaavat koulun lemmikkikanoja, joille viime lukuvuonna syötettiin ruokalasta jääneet tähteet.
 Tänä vuonna kanoja ei ole, mutta tekeillä oleva komposti tekee ruokahävikin näkyväksi. Keittäjä punnitsee ruoan tähteet ja järjestäjävuorossa olevat lapset vievät ylijäämän kompostiin.
 Molemmat tytöt vakuuttavat, ettei makaroonilaatikkoa oteta lautasele liikaa, koska aina voi hakea lisää.
 Iissä ympäristökasvatus on istutettu kunnan strategiaan. Janne Puolitaival sanoo, että kouluissa halutaan tarjota lapsille ratkaisuja, ei lietsoa ilmastopaniikkia.
 – Ajattelipa ilmastonmuutoksesta mitä hyvänsä, niin järkevillä teoilla, kuten kierrätyksellä, syntyy säästöä, ja sen ajatuksen lapset vievät koteihinsa, hän vakuuttaa.
 Kaikki iiläiset eivät kuitenkaan selitystä usko. Jotkut ajattelevat, että kouluissa ruokitaan ilmastohysteriaa.
 Pysähtyykö Iin ilmastoihme?
 Myös Iissä huoli ilmastosta on politisoitunut.
 Myllykankaan tuulipuistossa on 30 voimalaa.  Antti J Leinonen
 Vaikka ilmasto on Iille vetovoimatekijä, pitäisi maine saada muutettua työpaikoiksi. Uuden keväällä valitun kunnanvaltuuston viisastenkivi on täälläkin talous.
 Kunnan ääniharava  Petri Hyvönen  (ps.) sanoo, että kotikunta on jo tehnyt osansa.
 – Ii on maailman mittakaavassa pieni. Eikä me voida tehdä kärpäsestä härkästä.
 Kuten monessa muussakin kunnassa, perussuomalaiset voittivat Iissä kuntavaalit ja saivat kaksi lisäpaikkaa. Heillä on valtuuston 31 paikasta nyt kolme.
 Vastikään julkaistun Elinkeinoelämän valtuuskunnan,  Evan, arvo- ja asennetutkimuksen  mukaan perussuomalaisten kannattajista enää joka kolmas pitää ilmastonmuutosta aikamme suurimpana haasteena, kaikista suomalaisista näin ajattelee yli 70 prosenttia.
 Myös Iissä osa uusista tuulivoimahankkeista on törmännyt valituksiin. Mitä lähemmäs asutusta tuulivoimalat tulevat, sitä enemmän niitä vastustetaan.
 Valtuuston uusi puheenjohtaja  Johannes Tuomela  (kesk.), uskoo, että hankkeiden, joilla on taloudelliset perusteet, on helpompi mennä läpi kuin ideologisten. Siviiliammatiltaan Tuomela on yrittäjä ja toimitusjohtaja.
 – Pitää säilyttää arkirealismi ja ottaa huomioon olosuhteet, päästöjä syntyy vaikka miten eläisimme.
 Viime kaudella valtuuston nuijaa heilutellut  Teijo Liedes  (vas.) puolestaan uskoo, että edelläkävijyys velvoittaa Iitä. Eläkkeellä oleva lukion äidinkielen ja filosofian lehtori ei silti panisi pahakseen, jos joku kiilaisi ilmastotoimissa Iin ohitse.
 – Kun teemme osamme meidän on helpompi vaatia samaa muiltakin, hän sanoo.
 Lue lisää:
 Sitran ilmastoselvitys saa kiitosta ja kritiikkiä – EK harmittelee hintalappujen puutetta, MTK:n mukaan positiivisemmalle ilmastopuheelle on tilausta
 Iin ilmastofestivaalissa keskustellaan kuluttajan hiilijalanjäljestä – tapahtuma tarjoaa ratkaisuja arjen tekoihin ja tunteiden käsittelyyn
 Turun kaupunki ja Turku Energia istuttivat kesän aikana 5 000 puuta lentokentän alueelle

Iissä tehdään esimerkillistä ilmastotyötä ja sen avulla on säästetty paljon rahaa – joidenkin mielestä pieni kunta on tehnyt jo tarpeeksi


Summary: Kun vanhan talon menneisyys alkaa vaivata, on edessä menneiden kaivuu. Näin kävi Ylen entiselle Moskovan kirjeenvaihtajalle Marja Manniselle Haminassa.

– Se on siinä: ensimmäinen (ja melko varmasti samalla viimeinen) kirjoittamani kirja.
 Näin jämäkästi aloitti  Marja Manninen  Facebook-päivityksensä parisen viikkoa sitten 9.8.2021.
 Manninen muutti miehensä  Paavo Mannisen  kanssa puolisentoista vuotta sitten Tampereelta Haminaan. Asunnoksi valikoitui pitkän harkinnan jälkeen aivan kaupungin keskustan tuntumassa sijaitseva vuonna 1891 valmistunut uusrenessanssitalo.
 – Joku puhui Tiaisen talosta, joku taas Pauloffin talosta, Pakkalan talosta tai Yrjösen kulmasta, luettelee Marja Manninen.
 Hienolla paikalla sijaitsevan arvorakennuksen menneisyys näytti olevan hämärän peitossa.
 – Minua kiusasi, miten ihmeessä me olemme tulleet muuttaneeksi taloon, jonka historiaa kukaan ei tiedä.
 Niinpä Marja Manniselle kävi kuten niin monelle muullekin menneisyydestä kiinnostuneelle: jos tietoa ei ole olemassa, se pitää hankkia.
 – Naapurit sanoivat, että sinä olet toimittaja, ota sinä selvää, kertoo Marja Manninen.
 Nyt talossa asuu neljä perhettä.  Kirsi Lönnblad/Yle
 Suomen kaakkoisessa kulmassa sijaitseva Hamina tunnetaan ympyrän muotoisesta keskustan asemakaavastaan, Reserviupseerikoulusta ja Euroopan  korkeimmasta lipputangosta .
 Kaupungin keskustassa sijaitsee raatihuone, josta lähtee kuin säteinä tasaisesti eri suuntiin kahdeksan katua. Niistä yksi on Fredrikinkatu.
 Vallikadun talolta on matkaa Haminan keskustan raatihuoneelle nelisensataa metriä.  Riikka Tähtinen/Yle
 Kun Fredrikinkatua kävellessään on ylittänyt kaksi ympyräkatua, saapuu kellertävän kauniin puurakennuksen äärelle.
 Se on neljän perheen rivitalo, joka on ollut paikallaan 130 vuotta.
 Vallikadun talo on Haminan ainoa säilynyt uusrenessanssitalo.  Kirsi Lönnblad/Yle
 Marja Manninen aloitti lähes tyhjältä pöydältä.
 – Ainoa tieto, joka piti paikkansa, oli rakennusvuosi eli 1891. Oikeastaan mitään muuta ei tiedetty.
 Talossa on useita kakluuniuuneja. Oikeassa raunassa ovesta pilkottaa työpöydän ääressä Paavo Manninen. Kirsi Lönnblad/Yle
 Selvisi, että talon oli rakennuttanut silloinen kaupunginviskaali  Frans Wikberg . Koko nykyinen Vallikatu oli vasta valmistunut.
 – Haminan viimeisen suurpalon jälkeen haluttiin, että tontit ja talot ovat suurempia, jotta palovaara on pienempi. Wikberg rakennutti tähän kolmen asunnon talon sekä yhden asunnon talon. Lisäksi oli iso ulkorakennus, jossa olivat hevostalli, läävä ja ulkokäymälät, kertoo Marja Manninen.
 Alkuvuosien selvittelyssä Mannista auttoi hänen veljensä, tunnettu sukutukija ja filosofian tohtori  Seppo Sippu . Vuoden 1920 jälkeisen historian osalta Mannisen piti pärjätä etsimistyössä yksin.
 – Se kesti puolisen vuotta ja vaati aika paljon kärsivällisyyttä, naurahtaa Manninen.
 Talon puutarhassa on kukkia syksyyn saakka.  Kirsi Lönnblad/Yle
 Vallikadun talo peilaa omalla tavallaan kaupungin historiaa. Vaikka Hamina oli jo muun Suomen tapaan 1800-luvun loppupuolella osa Venäjää, puhuivat virkamiehet edelleen ruotsia.
 – Tässäkin talossa ensimmäiset asukkaat olivat ruotsinkielisiä. He edustivat virkamiesyläluokkaa ja olivat joko kaupungin tai oikeuslaitoksen erilaisia virkamiehiä.
 1900-luvun alkupuolella tapahtui muutos.
 – Omistajat alkoivat olla suomenkielisiä. Tässä asui eri alojen mestareita kuten maalarimestari, räätäli ja kauppias.
 Asukkaiksi alkoi tulla Mannisen mukaan jo niin sanottua tavallista väkeä.
 – Mitä pidemmäksi tähän päivään tullaan, sitä enemmän tässä on asunut työväestöä, aivan tavallista kansaa ja keskiluokkaa.
 Asukkaista suurin osa on ollut vuokralaisia. Heidän elämäänsä ovat varjostaneet samat asiat kuin muitakin suomalaisia: sodat ja kärsimykset.
 – Oli ihmisiä, joita on ammuttu valkoisina tai punaisina. Kaikki linkittyy tähän taloon.
 Talon sisustus on ajan hengen mukainen. Kirsi Lönnblad/Yle
 Vuonna 1980 talo päätyi Haminan kaupungin omistukseen. Tuolloin siinä asui paljon vuokralaisia. Myöhemmin kaupunki myi talon, ja se jäi varsin pitkäksi aikaa 1990-luvun laman kourissa tyhjilleen.
 Talo kuitenkin ehdittiin suojella.
 – Tämä sai suojelupäätöksen vuonna 1992, tietää Marja Manninen.
 Viime vuosituhannen lopulla talo sai uudet omistajat, jotka päättivät tehdä siihen perusteellisen remontin.
 Talo on tunnettu Haminassa parhaiten Tiaisen talona. Oikeasti se voisi ola Wikbergin talo, sillä sen rakennutti silloinen kaupunginviskaali Frans Wikberg vuonna 1891.  Kirsi Lönnblad/Yle
 Nykyisin talo on asunto-osakeyhtiönä. 130 vuotta talo on säilynyt, ja vaikuttaa vain komistuvan.
 – Tässä on hyvä kivijalka ja terveet hirret. Katto on uusittu tänä kesänä, kun vanhassa 90 vuotta vanhassa katossa oli reikiä.
 Ennen eläkkeelle jäämistään Marja Manninen teki pitkän uran muun muassa Ylen uutistoimittajana. Hän oli Ylen  Moskovan kirjeenvaihtajana  viiden vuoden ajan vuodesta 2010 alkaen.
 Marja Mannisen puoliso Paavo Manninen puolestaan työskenteli ennen eläkkeelle jäämistään Ylen Lappeenrannan toimituksen uutispäällikkönä.
 Marja Mannisen kirjoittama historiikki "Talo Vallikadulla" ilmestyi parisen viikkoa sitten.  Kirsi Lönnblad/Yle
 Marja Manninen kirjoitti tutkimuksensa historiikiksi  Talo Vallikadulla . Kirja ilmestyi hiljattain omakustanteena.
 Manninen kertoo, miten kirjan kirjoittaminen oli nopeaan toimitustyöhön tottuneelle toimittajalle piinallinen kokemus.
 Pian hän kuitenkin huomasi, miten tieto oman kodin menneisyydestä muuttaa ihmistä.
 – Tästä on ilman muuta tullut meille läheisempi ja rakkaampi, koska nyt me tiedämme, mitä talossa on tapahtunut, miten tässä on asuttu ja keitä asukkaat ovat olleet. Tiedämme myös, miten tätä on korjattu ja laitettu. Tämä tuntuu nyt enemmän kodilta, sanoo Marja Manninen.

Entinen toimittaja Marja Manninen muutti taloon, josta kukaan ei tiennyt juuri mitään – alkoi puolen vuoden työ: "Naapurit sanoivat, että ota sinä selvää"


Summary: Sosiaali- ja terveysministeriön osastopäällikön Taneli Puumalaisen mukaan kolmannen koronarokoteannoksen antamista ei ole tällä hetkellä syytä kiirehtiä, koska rokotteet näyttäisivät säilyttävän tehonsa hyvin.

Sosiaali- ja terveysministeriön mukaan Suomi on jo varautunut käynnistämään kolmannen rokotuskierroksen vuodenvaihteessa. Jos kolmas rokoteannos nähdään tarpeelliseksi, rokottaminen aloitettaisiin erilaisiin riskiryhmiin kuuluvista.
 STM:n osastopäällikön  Taneli Puumalaisen  mukaan kolmannen koronarokoteannoksen antamista ei ole tällä hetkellä syytä kiirehtiä, koska rokotteet näyttäisivät säilyttävän tehonsa hyvin.
 Koronarokotteiden tehoamista ja vaikutuksia väestöön seurataan tarkasti muun muassa Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksessa.
 – Tällä hetkellä ei ole merkkejä siitä, että teho olisi alentunut. Jos seurannan myötä tulee ajankohtaiseksi tehosteiden antaminen, niin tämän mukaan sitten toimitaan, Puumalainen sanoo.
 "Kolmansia ja tarpeen mukaan neljänsiäkin rokoteannoksia tulee riittämään"
 Puumalaisen mukaan Suomi on osana EU:n yhteishankintaa varautunut siihen, että rokottaminen jatkuu.
 – Kolmansia ja tarpeen mukaan neljänsiäkin rokoteannoksia tulee riittämään loppuvuonna, ensi vuonna ja sitä seuraavanakin vuonna, Puumalainen summaa.
 Hänen mukaansa Suomessa keskitytään nyt siihen, että mahdollisimman laaja joukko ihmisiä saataisin rokotettua ainakin kahdesti. Puumalainen korostaa, että kaiken toiminnan lähtökohtana on pyrkimys saada väestölle mahdollisimman hyvä suoja koronavirusta vastaan.
 – Tällä hetkellä tavoite on saada mahdollisimman korkea kahden rokoteannoksen kattavuus. Tämän jälkeen sitten katsotaan, miten mahdollisen tehostamisen aikataulu menee.
 Puumalainen: Lisärokottamisen tarve selviää syksyn aikana
 STM:n osastopäällikön Taneli Puumalaisen mukaan näkemys siitä, miten kolmansiin rokoteannoksiin tulisi suhtautua, selkenee syksyn kuluessa.
 – Koronarokotteen teho vaikuttaa erittäin hyvältä, mutta jatkuvasti opimme tutkimuksista ja eri maista saaduista kokemuksista. Tämän mukaan tilannetta arvioidaan.
 Puumalainen sanoo, että jos kolmas rokotekierros nähdään tarpelliseksi, rokottaminen aloitettaneen taudin kannalta riskiryhmiin kuuluvista.
 – Jos on merkkejä siitä, että rokotuksen teho heikkenee jossakin ryhmässä, niin tämän ryhmän rokotteiden tehostaminen on varmasti ensisijainen tavoite. Yleisesti ajattelisin niin, että jos kolmansiin rokoteannoksiin on aihetta, liikkeelle lähdetään hoivakotien asukkaista, iäkkäistä ihmisistä ja henkilöistä, joilla on perussairauksia, Puumalainen sanoo.
 Rokottamisessa on jouduttu ensimmäisten ja toisten annosten osalta kamppailemaan erinäisten saatavuusongelmien kanssa. Puumalaisen mukaan vastaavia toimitusongelmia tuskin jatkossa esiintyy.
 – Jos rokotteen koostumusta päätettäisiin virusmuunnoksen johdosta muuttaa, niin tämä voi tuoda jonkinlaista jaksottamista rokotuksiin, Puumalainen sanoo.
 Lue myös:
 Täältä löydät  kaikki tuoreimmat uutiset koronaviruksesta .

Suomi on varautunut kolmanteen rokotuskierrokseen vuodenvaihteessa – STM: Jos rokotukset nähdään tarpeellisiksi, ne aloitetaan riskiryhmistä


Summary: Löfven ilmoitti aikeistaan kesätapaamisessa lähellä Tukholmaa. Löfven sanoi, että hän ei johda puoluettaan ensi vuoden vaalikampanjassa. Lofvenin mukaan päätös on kypsynyt ajan mittaan ja hän haluaa jättää seuraajalleen parhaat edellytykset.

Ruotsin pääministeri  Stefan Löfven  eroaa marraskuussa pääministerin ja puoluejohtajan tehtävistä. Sosiaalidemokraateilla on tuolloin puoluekokous.
 Asiasta kertovat muun muassa  Ruotsin televisio SVT ,  Aftonbladet  ja  Expressen .
 – Ensi vuoden vaalikampanjassa sosiaalidemokraatteja johtaa joku muu kuin minä. Löfven ilmoitti kesäpuheessaan Runön kokouskeskuksessa Åkersbergassa Tukholman ulkopuolella, SVT kertoo.
 Löfven sanoi kertoneensa aikeistaan muulle puoluejohdolle ja vaalivalmistelujen johtajalle. Päätös oli Löfvenin mukaan kypsynyt ajan mittaan.
 – Olen ollut puolueen puheenjohtaja kymmenen vuoden ajan, päääministeri seitsemän. Ne ovat olleet fantastisia vuosia. Mutta kaikella on loppunsa. Haluan antaa seuraajalleni kaikkein parhaat edellytykset.
 Hän toivoo henkilövaihdoksen tuovan puolueelle ja työväenliikkeelle uutta energiaa.
 SVT:n mukaan sosiaalidemokraatit pitävät myöhemmin päivällä ylimääräisen puoluehallituksen kokouksen.
 "Erittäin tärkeä puolueelle ja koko Ruotsille"
 Ruotsin sosiaalidemokraattien puoluesihteeri  Lena Rådström Baastad  arvioi, että nyt on oikea hetki etsiä puolueelle uusi johtaja. Hän uskoo, että Löfven tulee työskentelemään "hellittämättä" aina eroonsa saakka. Rådström Baastadin kommenteista kertoo Ruotsin yleisradio SVT.
 – Emme voi kylliksi painottaa, kuinka tärkeä Stefan Löfven on ollut puolueelle ja koko Ruotsille, Rådström Baastad kehui.
 Ruotsin muiden puolueiden puheenjohtajat ovat antaneet kommenttejaan  SVT:lle  Löfvenin yllättävästä eroilmoituksesta.
 - Olen aina kunnioittanut Stefan Löfveniä puoluejohtajakollegana. Näkemyksemme yhteiskunnan ongelmista ja ratkaisuista ovat hyvin erilaiset. En ole silti koskaan epäillyt hänen hyviä aikomuksiaan ja haluaan toimia Ruotsin parhaaksi. On tärkeää voida erottaa asia ja henkilö. Kiitos näistä yhteisistä vuosista Ruotsin politiikassa, sanoi kokoomuspuolueen puheenjohtaja  Ulf Kristersson .
 Märta Stenevi , ympäristöpuolueen edustaja kirjoitti terveisensä Facebookiin.
 – Kiitos Stefan vuosien hyvästä hallitusyhteistyöstä. Puolueemme ovat yhdessä johtaneet Ruotsin ensimmäistä punavihreää hallitusta ja olemme ottaneet tärkeitä askeleita ilmaston, tasa-arvon ja turvallisuuden hyväksi.

Ruotsin pääministeri Stefan Löfven jättää syksyllä pääministerin ja puoluejohtajan tehtävät


Summary: Pakistanin Afganistanin vastaisella rajalla Taliban-taistelijat vartioivat rajaa aivan Pakistanin armeijan vieressä. Talibanien kannattajat pyrkivät Afganistaniin samalla, kun monet afganistanilaiset yrittävät lähteä maasta.

TORKHAM  Matka Islamabadista Torkhamin rajanylityspisteelle Pakistanin ja Afganistanin rajalle taittuu ripeästi. Puikkelehdimme mutkikkaita teitä pitkin Luoteis-Pakistanin vuoristoisten maisemien läpi.
 Perillä meitä odottaa Talibanin islamilaisen emiraatin tunnus: valkoisella pohjalla oleva islamin uskontunnustus. Vain muutama päivä sitten rajalla liehui vielä Afganistanin islamilaisen tasavallan kolmivärinen lippu.
 Ääri-islamistinen Taliban-liike marssi Kabuliin sunnuntaina 15. elokuuta ja otti Afganistanin haltuunsa.
 Tämän seurauksena Pakistan sulki hetkeksi rajansa. Nyt raja on taas auki, mutta vain harvoille.
 Minun ja pakistanilaisen kuvaajani on täytynyt pyytää lupa armeijalta päästäksemme tänne. Jätämme automme Pakistanin armeijan tarkastuspisteelle ja lähdemme kävelemään kohti  zero pointia , maiden varsinaista rajaa.
 Riikka Tähtinen/Yle
 Talibanit puristavat rynnäkkökivääreitä sandaaleissaan
 Sitten he tulevat näkyviin. Noin tusina Taliban-taistelijaa vartioi rajaa aivan Pakistanin armeijan vieressä.
 Heidät on helppo tunnistaa: parrat, silmissä kajaalia, pitkät hiukset ja perinteiset tunikamaiset shalwaar kameez -asut. Jotkut ovat peittäneet kasvonsa pään ympärille kierretyllä huivilla. Jalassa miehillä on ergonomiset tarrasandaalit.
 Kaikki puristavat kourissaan rynnäkkökiväärejä. Osalla on kädessään myös vaalea raippamainen keppi.
 Taliban-sotilas vartoi Afganistanin ja Pakistanin rajalla. Hussain Ali / AOP
 Värikkäästi koristellut rekat ylittävät rajan kyydissään hedelmiä ja muita elintarvikkeita.
 Rekkoja lukuun ottamatta kukaan ei kuitenkaan pääse tällä hetkellä toiselle puolelle. Vain joukko katulapsia juoksentelee edestakaisin rajan läpi. Välillä Taliban tai Pakistanin armeijan sotilaat hermostuvat lapsiin ja jahtaavat heitä kepillä kauemmas.
 Jonot seisovat kumpaankin suuntaan. Afganistanin puolella odottavien kasvot näyttävät synkiltä, vaikkakin rauhallisilta.
 Pakistanin puolella taas on kireä tunnelma. Armeijan sotilaat ovat hermostuneita.
 Kysyn pakistanilaiselta sotilaalta, mistä kiikastaa.
 – Toisella puolella on ongelma, hän vastaa.
 Sen enempää hänestä ei irtoa.
 Hamza liittyi Talibaniin jo 13-vuotiaana
 Otan varovasti askeleita yhtä Talibanin taistelijaa kohti. Hän ei näytä kavahtavan länsimaalaista naista, joten rohkaistun jututtamaan häntä.
 Kolme vuotta sitten, kun asuin Afganistanissa, olin vielä Talibanin vihollinen. Jos tiemme olisivat kohdanneet, tämä taistelija olisi varmasti halunnut tappaa minut. Nyt asiat ovat eri tavalla.
 – Salaam alaykum, hän vastaa tervehdykseeni.
 Hänen nimensä on  Hamza , ja hän on 21-vuotias. Hänellä on pitkät, leuan alle ulottuvat tummat hiukset ja valkoinen shalwaar kameez -asu. Pään ympärille on kiedottu valkoinen liina.
 Taliban-sotilaat ja Pakistanin armeijan sotilas vartioivat Afganistanin ja Pakistanin välistä rajaa. Hussain Ali / AOP
 Hamza ei ymmärrä puhumaani Pakistanissa ja Intiassa yleistä urdun kieltä paljon, mutta tarpeeksi vastatakseen muutamiin helppoihin kysymyksiin. Hän kertoo olevansa kotoisin Logarin maakunnasta itäisestä Afganistanista.
 – Miten kauan olet ollut Talibanissa? kysyn.
 – Vuodesta 2013, hän vastaa.
 Hamza siis liittyi terroristijärjestöön kahdeksan vuotta sitten, vain 13-vuotiaana.
 Juttutuokiomme jää lyhyeksi. Sen tulee keskeyttämään hermostunut pakistanilainen sotilas. Hänen mukaansa emme saa haastatella Talibania.
 Talibania kannattavat palaavat kotiin riemuissaan
 Afganistanin jakautuminen käy täällä rajalla selväksi: Pakistanista on palaamassa Afganistaniin riemukkaita Talibanin kannattajia.
 Turbaanipäiset parrakkaat miehet johdattavat burkiin verhoutuneita naisia hymyillen kotimaahansa. Vanhuksia lykitään eteenpäin pyörätuoleissa.
 Suurin osa heistä pataaneja, Afganistanin suurinta etnistä ryhmää, johon myös Taliban kuuluu.
 Kukaan heistä ei halua antaa meille haastattelua.
 Ihmisiä kadulla Afganistanin pääkaupungissa Kabulissa Talibanin vallattua kaupungin. Kuva otettu elokuun 19. päivä. AOP
 Afganistanista taas yrittävät Pakistanin puolelle turvaan erityisesti etniset vähemmistöt tai entisen hallituksen kannattajat.
 Vanha lyhyt hazara-mies istuu kyykyssä rajan tuntumassa turbaani päässä. Hänellä on kädessään pinkki kansio, jonka sisällä on varmasti viisumiasiakirjoja.
 Tällä hetkellä rajan pääsevät ylittämään vain maiden kansalaiset tai Pakistanin viisumin tai pakolaisstatuksen haltijat.
 Vanha mies menee varovasti istumaan yhden Taliban-taistelijan viereen. 1990-luvulla, kun äärisunnilainen Taliban oli viimeksi vallassa, juuri shiialaiset hazarat joutuivat Talibanin joukkomurhien uhreiksi.
 Nuori mies pyrkii perheensä luo Kabuliin
 Jotkut vähemmistöt yrittävät silti myös toiseen suuntaan. Kun olemme jo lähtemässä rajalta, löydämme kauempaa jonosta Pakistanin puolelta etniseen vähemmistöön kuuluvan nuoren miehen, joka lähestyy meitä englanniksi.
 Hän haluaa ehdottomasti antaa haastattelun. Turvallisuussyistä emme käytä miehen nimeä. Hän perheensä on edelleen Kabulissa.
 – Minulla oli asioita hoidettavana täällä, ja minun täytyy mennä takaisin Afganistaniin, mutta he eivät anna meidän mennä, hän kertoo.
 Hän lähti Pakistaniin viikko sitten, juuri ennen kuin Taliban sai vallan Kabulissa. Hän pääsi maahan etelästä Spin Boldakin rajanylityspisteen läheisyydestä ihmissalakuljettajien avulla. Raja oli jo silloin Talibanin vartioima.
 Hänellä ei ollut viisumia passissa, sillä Pakistanin lähetystö oli kiinni. Siksi takaisinpaluu on hankalaa. Matka oli kuitenkin miehen mukaan pakko tehdä.
 Hän on työskennellyt länsimaille ja pyrkii nyt saamaan perheensä pois Afganistanisa.
 – Muut maat lupasivat, että he saisivat meidät pois maasta, mutta valitettavasti satoja ja tuhansia tulkkeja on jätetty maahan, hän sanoo.
 Avunpyynnöt kaikuivat kuuroille korville
 Mies yritti Pakistanissa vierailla lähetystöissä ja YK:ssa pyytämässä apua, mutta turhaan.
 – Minua ei onnistanut. Kaikki oli vain ajanhukkaa, hän sanoo.
 Nyt hänen on mentävä takaisin Afganistaniin pitämään huolta perheestään ja yritettävä jotenkin päästä maasta turvaan.
 – Kaikki käyttäytyvät kuin tilanne olisi normaali, mutta kaikkia pelottaa. Kun talibanit tulivat Kabuliin, tilanne oli kauhea. Kuulin, että ihmiset jättivät autonsa keskelle tietä ja häipyivät. Ihmiset, jotka työskentelivät hallitukselle, riisuivat univormunsa ja pakenivat, hän kertoo.
 Kaupunkikuvaa Kabulista. AFP / Lehtikuva
 – En vain minä vaan melkein kaikki afganistanilaiset ovat peloissaan. Toivomme, että YK puuttuu tilanteeseen ja asiat paranevat, mies sanoo.
 Pian hän joutuu kohtaamaan pelkäämänsä Talibanin rajanylityspisteellä ja vielä sen jälkeen monella tarkistuspisteellä matkalla Kabuliin.
 – Olen kuullut uutisista, että he eivät tee mitään kenellekään, joka on työskennellyt hallitukselle tai muille. Mutta en usko heitä.
 Myöhemmin saamme Kabulista uutisia: rajanylitys onnistui ja mies pääsi kotiin perheensä luo.
 Lue lisää:
 Kuusi päivää, jotka veivät vapauteni – Kabulissa piileskelevä nainen kirjoittaa Ylelle elämänsä muuttaneesta   viikosta
 Taliban etsii yhä kiivaammin länsimaille työskennelleitä – "Kaikki ovat vaarassa", kertoo Suomen rauhanturvaajien tulkkina työskennellyt mies Ylelle

Talibanin 21-vuotias taistelija Hamza valvoo nyt Pakistanin rajaa – Yle kävi Torkhamin rajanylityspisteellä, jossa liehuu Talibanin valkoinen lippu


Summary: Vuoden 2019 pakolaisnaiseksi valittu syyrialainen Rand Mohamad Deeb toivoo, että maahanmuuttajien kotouttamisessa panostetaan mahdollisimman paljon kieleen. Sen avulla hän saavutti unelmansa.

Rand Mohamad Deeb , 21, on saavuttanut unelmansa.
 Hän aloittaa maanantaina lääketieteen opinnot Helsingin yliopistossa. Orientaatioviikko on jo takana, ja uusiin opiskelukavereihin on tutustuttu.
 – Tuntuu aivan älyttömän hienolta. Unelmani on tuntunut välillä niin kaukaiselta, että en voinut uskoa, että olen nyt tässä, Deeb sanoo.
 Syyriasta vuonna 2017 Suomeen kiintiöpakolaisena tullut Deeb on kuuden laudaturin ylioppilas, joka oppi suomen kielen puolessa vuodessa ja valmistui lukiosta kahdessa. Hän on myös  Vuoden pakolaisnainen vuodelta 2019 .
 Samalla hän on nähnyt sodan.
 Ajatus lääkärin urasta syntyi jo lapsena. Hänen isänsä on ammatiltaan lääkäri ja äitinsä rakennusinsinööri. Syyriassa Deeb seurasi vanhempiensa työtä läheltä. Myös hän halusi auttaa muita.
 – Muistelen vanhaa, kaunista Syyriaa. Elämämme oli hyvää.
 Kun sota tuli, kaikki meni. Aleppossa asunut perhe päätti poistua maaseudulle. Heidän oli tarkoitus viipyä evakossa muutama päivä.
 – Emme palanneet koskaan takaisin.
 Maaseudullakaan ei ollut turvallista. Perheen mielestä opiskelua oli jatkettava, vaikka se kävi yhä vaikeammaksi. Deeb jäi sisaruksineen kotiopetukseen, kun lähikoulun pommittaminen alkoi. Lopulta talosta katkesivat myös sähköt ja vesi.
 Pohjataidot tulevaisuuteen hankittiin silti, sodasta huolimatta.
 – Äiti toi oppikirjoja kotiin. Hän opetti meille matematiikkaa kynttilän valossa, Deeb muistelee.
 Lopulta perhe lähti Syyriasta. He päätyivät Mauritaniaan Länsi-Afrikkaan, missä Deeb opiskeli ranskan kielen. Hän oli ylioppilaskokeita vaille valmistunut, kun lähtö Suomeen tuli.
 – Taas kaikki olisi aloitettava alusta, mietin tuolloin.
 Deeb on suomalaistunut. Hän on nykyään hiljaisempi, omasta rauhasta nauttiva luonnon ystävä. Kuvassa Deeb vierailulla vanhempiensa luona Lahdessa. Juha-Petri Koponen / Yle
 Kuusikymmentä sanaa päivässä
 Kun Deeb saapui Suomeen, hän puhui jo arabiaa, ranskaa ja englantia. Maahanmuuttajat täällä sanoivat, että suomen kieli on liian vaikea opittavaksi.
 Deeb oli eri mieltä. Hän kokee, että kielen oppiminen on tärkein osa maahanmuuttajien kotouttamisessa.
 – Kieli on avain kaikkeen. Ilman sitä ei voi onnistua.
 Deeb toivoo, että kotouttamisessa panostettaisiin vielä enemmän kieleen. Hänellä on erinomaisia kokemuksia suomalaisista kielenopettajista, mutta silti monella maahanmuuttajalla kielitaito jää vajaaksi.
 Suomen kielen kurssit olivat Deebille hyödyksi, mutta niistä saaduilla eväillä ei päässyt vielä pitkälle. Kieliopintoja oli jatkettava itsenäisesti koulun jälkeen. Hän saattoi opetella jopa kuusikymmentä sanaa päivässä.
 Hänen mielestään suomi on kielenä looginen ja ranskaa helpompi. Silti ranskan kielen opetus Mauritaniassa oli tehokkaampaa.
 – Ranskalla on vuosisatojen perinteet kielensä opettamisesta ulkomaalaisille. Voiko tällä olla vaikutusta?
 Suomen kieltä kohtaan on edelleen asenteita, jotka vaikeuttavat oppimista. Deebin mielestä on turha pohtia, kuinka kansainvälinen suomen kieli on, ja kuinka laajasti sitä maailmalla tarvitsee.
 – Suomeen tulleille suomen kielen pitäisi olla maailman tärkein kieli.
 Deeb puhuu nyt suomea sujuvasti, ja lähes ilman aksenttia. Hän harjoitteli ääntämistä alusta asti.
 – Jälkikäteen puhetavan muuttaminen olisi paljon vaikeampaa.
 Ei enää pelkkää työntekoa
 Koko Deebin perhe on kotoutunut todella nopeasti. Kaikki neljä lasta ovat koulussa, eikä tuore lääketieteiden opiskelija ole ainoa perheessä, joka puhuu sujuvaa suomea.
 Deeb kiittää saamastaan tuesta lukionsa rehtoria, opinto-ohjaajaa, opettajia ja etenkin vanhempiaan.
 – Ilman heitä en olisi tässä. He sanoivat, että ovat ylpeitä minusta, vaikka kaikki ei onnistuisikaan.
 Deeb on yrittänyt opetella ottamaan rennommin. Unelmaa on tavoiteltu välillä jaksamisen kustannuksella. Juha-Petri Koponen / Yle
 Lukion jälkeen Deeb haki lääketieteelliseen tiedekuntaan Helsingin yliopistoon, mutta pääsykokeet eivät sujuneet. Hän päätti korottaa matematiikan ylioppilasarvosanaansa.
 Suoritustahti oli niin kova, että uupumus kasvoi. Deeb pelkäsi loppuunpalamista, kun unelman tavoittelu sai hänet rehkimään liiankin kanssa.
 – Minulla ei ollut lukiossa paljoa ystäviä, koska käytin kaiken ajan opiskeluun. Halusin niin paljon saavuttaa unelmani.
 Matematiikan arvosana nousi laudaturiin. Hänet valittiin lääketieteelliseen ylioppilastodistuksen perusteella. Yliopistossa hän ei aio enää istua yksin kirjojensa kanssa, vaan on päättänyt tutustua muihin opiskelijoihin.
 – Orientaatioviikolla minulta kyseltiin ihmetellen, miten olen tässä pisteessä näin nopeasti. Se toimii ainakin hyvänä keskustelunavauksena.
 Syyria on mennyttä aikaa
 Deeb lähti Syyriasta 14-vuotiaana. Hänen on vaikeaa katsoa taaksepäin.
 – Olen pessimistinen Syyrian suhteen. En tiedä, tuleeko maa koskaan olemaan turvallinen. En edes ajattele hetkiä, jolloin voisin palata sinne, sillä ne saavat minut ahdistuneeksi.
 Deeb seurasi uutisia Syyriasta vielä lukiossa. Siitä syntynyt ahdistus oli liikaa. Hän päätti yrittää unohtaa.
 – Moni ystäväni kuoli. En pysty miettimään aikaani siellä. En voi auttaa heitä. On pakko katsoa eteenpäin.
 Nyt hän seuraa enää vain uuden kotimaan, Suomen, uutisia.
 Deeb on jo suomalaistunut. Hän on täsmällisempi, hiljaisempi, ja nauttii luonnosta ja omasta ajastaan. Uusi lempiruoka on kalakeitto.
 – Ja muumimukit. Minulla on jo kaksi, mutta aion hankkia niitä lisää, hän sanoo.
 Deeb ei halua enää katsoa taaksepäin ja muistella menneitä. Sodan muistot ovat liian raskaita kohdattavaksi. Juha-Petri Koponen / Yle
 Lue myös:
 Thaimaalainen nainen avioitui Suomeen ja päätyi koulun penkille ekaluokkalaisten kanssa – äidit halutaan ulos kodeistaan osaksi yhteiskuntaa
 Oulussa oppilaitokset onnistuneet maahanmuuttajien kotouttajina – sote-alalta valmistuneet pääsivät suoraan koulusta töihin

Rand Mohamad Deeb luki lapsena matematiikkaa pommitusten keskellä – nyt hän on lääketieteen opiskelija ja kuuden laudaturin ylioppilas


Summary: Myrsky on rannikkoa lähestyessään hieman heikentynyt hurrikaanin vahvuudesta, mutta pystyy silti aiheuttamaan merkittävää vahinkoa.

Trooppinen myrsky Henri on iskenyt Yhdysvaltain itärannikolle. Myrskyn keskus saavutti rannikon Rhode Islandin osavaltiossa.
 Myrskyn seurauksena yli 100 000 taloutta on ilman sähköjä New Jerseyn osavaltiosta Mainen osavaltioon ulottuvalla alueella. Tulviva vesi on sulkenut siltoja ja peittänyt alleen teitä sekä saartanut ihmisiä autoihinsa.
 Henri luokiteltiin vielä aamulla hurrikaanin eli trooppisen hirmumyrskyn vahvuiseksi, mutta nyt se on hieman heikentynyt ja luokitukseltaan trooppinen myrsky. Sen keskituulen nopeus on noin 31 metriä sekunnissa.
 Henrin pelätään aiheuttavan merkittävää vahinkoa rannikkoalueelle aina New Yorkista Bostoniin.
 Tuulen lisäksi Henri tuo mukanaan rajun sateen. Jo myrskyn ensimmäiset saderintamat ovat tuoneet 150 millimetriä sadetta itärannikon maaperään, joka on jo aiemmin vettynyt runsaiden sateiden seurauksena.
 Ennusteiden mukaan suurimpia sadekertymiä mitattaneen sisämaassa. New Yorkin osavaltion kuvernööri  Andrew Cuomo  sanoo olevansa huolissaan erityisesti Hudsonjoen laaksosta, missä vesimassat nousevat helposti tulviksi. Cuomo on viimeistä päivää kuvernöörinä, sillä hän jää pois virastaan seksuaalista häirintää koskevan skandaalin takia.
 Myrskytuulen ennustetaan nostavan 1-1,5 metriä korkean tulva-aallon, joka uhkaa matalille rannoille rakennettuja huviloita Long Islandilla.
 Stephanie Keith / AFP
 Ranta-asukkaille on annettu evakuointikehotuksia. Kaupoissa on ollut paljon ihmisiä hamstraamassa ruokaa ja polttoainetta. Ikkunoita on naulattu umpeen.
 Seudun suuret lentokentät ovat edelleen toiminnassa, mutta suuri määrä lentoja on peruttu. Osa New Yorkin paikallisliikenteestä on pysäytetty, samoin kuin Amtrak-junat New Yorkin ja Bostonin väliltä.
 Jos Henri kiihtyy vielä hurrikaaniksi, olisi se ensimmäinen trooppinen hirmumyrsky, joka osuu Uuteen Englantiin 30 vuoteen.
 Katso Henri-myrskyn etenemistä Wunderground-sääsivuston kautta.

Henri-myrsky saavutti Yhdysvaltain itärannikon


Summary: Juuri kun edellisistä sateista on päästy, Suomeen leviää keskiviikoksi uusi matalapaine. Länteen on odotettavissa vettä enimmillään 50 millimetriä, ennustaa meteorologi Matti Huutonen.

Vaihteleva sää jatkuu alkavalla viikolla. Luvassa on kylmiä öitä ja paikoin rankkaakin sadetta, mutta keskiviikon jälkeen näkyy käänne parempaan, sanoo Ylen meteorologi  Matti Huutonen .
 – Viikon alkupuoli on syksyisen oloinen. Kainuussa ja maan itäosassa voi vielä huomenna maanantaina tulla vettä 20–30 millimetriä ennen sateiden väistymistä itään.
 Alkuviikolla Suomeen virtaa viileää ilmaa, ja etenkin tiistain vastaisesta yöstä on tulossa kylmä. Lapissa saattaa olla paikoin pakkasta ja vähän etelämpänä hallaa.
 Sääennuste alkuviikolle 22.8.2021 Yle Sää/Matti Huutonen
 Tiistaina aurinko näyttäytyy todennäköisimmin lännessä ja pohjoisessa, mutta lämpötilat jäävät korkeimmillaankin 15 asteen tietämiin. Keskiviikkona taivas synkkenee taas, ennustaa Huutonen.
 – Länsi-Suomeen on odotettavissa rankkasateita, enimmillään vettä tulee vuorokauden aikana 40–50 millimetriä. Tuuli on kovaa, joskaan ei ihan myrskylukemissa.
 Torstaita kohti siirryttäessä matalapaine väistyy. Samalla pohjoisen Suomen ylle vahvistuu korkeapaine, joka tietää lämpeneviä poutapäiviä ja aurinkoa.
 – Aivan 20 lämpöasteeseen ei ylletä, mutta sellaiseen 17–18 asteeseen kuitenkin, Huutonen lohduttaa.
 Lue lisää säästä  Ylen sääsivulta .

Luvassa on kylmiä öitä ja koleita päiviä, mutta loppuviikolla lämpenee