Summary: Vuoden kuudes tai seitsemäs #metoo-keskustelu voi väsyttää. Silloin on hyvä muistaa, että kampanja on syntynyt aitojen epäkohtien ympärillä – ja myös korjannut niitä.

Tasan neljä vuotta sitten sosiaalisen median tunniste #metoo oli viikon vanha. Siitä oli nopeasti tullut seksuaalisen häirinnän vastaisen massaliikkeen symboli. Lopulta #metoon ympärille kasvoi tavattoman voimakas kansainvälinen ilmiö, joka muutti maailmaa.
 Tänä kesänä ja syksynä seksuaalinen häirintä on noussut jälleen keskusteluun Suomessa. Tällä kertaa #metoo ei kuitenkaan ole tullut meille samanlaisena maailmanlaajuisena aaltona kuin neljä vuotta sitten. Vuoden 2021 #metoot ovat olleet aiempaa rajatumpia ja kotimaisempia ilmiöitä.
 Ensin oli punk. Nälkä-julkaisussa oli kirjoitettu punk-piirien syrjinnästä, seksismistä ja sovinismista jo vuonna 2018. Mutta vasta tänä vuonna siitä kasvoi aidosti valtakunnallinen puheenaihe Instagramin #punkstoo-tilin kautta.
 Sen jälkeen ovat seuranneet Instagramissa ainakin #hippiestoo, #metaltoo, #suomirapstoo ja #visualartstoo. Keskiviikkona Yle julkaisi laajan artikkelin seksuaalisesta häirinnästä pelastusalalla. Juttu sai alkunsa Instagramin #emergencyservicestoo-tilistä.
 Lue lisää:   Kähmintää, rivoja ehdotuksia ja pornon katselua työpaikalla – 21 pelastustoimen ja ensihoidon työntekijää kertoo kokemuksistaan Ylelle
 Nämä kaikki ilmiöt kertovat siitä, että häirinnän uhrit eivät koe saaneensa oikeutta.  Joko he eivät ole uskaltaneet puhua tai heidän kokemuksensa on sivuutettu. Ylen artikkelissa kerrotaan muun muassa ensihoidon kesäsijaisena työskennelleestä naisesta, jonka vanhempi kollega raiskasi. Raiskaaja sai jatkaa työpaikalla, raiskattu ei.
 Keskustelu häirinnästä jää kohinan tasolle, ellei se johda rakenteiden tarkasteluun. Siksi on kysyttävä, mitkä asiat mahdollistavat seksuaalisen häirinnän ja väkivallan.
 Kenties Suomen seuraava suuri #metoo-keskustelu koskee sinun alaasi.
 Silloin toiset kysyvät: "Miksi vasta nyt?" Toiset saattavat kokevat epäreiluna, että juuri heidät nostetaan tikun nokkaan: "Onhan tätä muuallakin".
 Tarvitaanko tosiaan jokaiselle alalle oma #metoo-pienoismaailmansa?  Tutkija, kansanedustaja  Veronika Honkasalo  (vas.) kokee, että keskustelu esimerkiksi Ruotsissa on ollut Suomea laajempaa: länsinaapurissa on nähty esimerkiksi työelämän ja ay-liikkeen #metoo. Samaan aikaan Suomessa ei ole käyty laajamittaista keskustelua seksuaalisesta häirinnästä esimerkiksi politiikassa.
 Suomessa suuri osa #metoo-kohuista on liittynyt kulttuurialaan. Se ei välttämättä tarkoita, että seksuaalinen häirintä olisi nimenomaan kulttuurille ominaista. Neljä vuotta massaliikkeen synnyn jälkeen jokaisen pitäisi jo ymmärtää, että seksualisoitua vallankäyttöä on tapahtunut kaikkialla siellä, missä on valtaa. Siitä todistaa myös Ylen selvitys pelastusalalta.
 Olisi oikein, että keskusteluun nousisivat edes pahimmat pesäkkeet.  Valitettavasti näin tuskin on. Suuri mediajulkisuus hakeutuu helposti tarinallistettavan ja omaksuttavan aiheen ympärille.
 Myös uhreista ääneen pääsevät vain harvat. Ahdistavan kokemuksen jakaminen edes anonyymisti vaatii vahvuutta ja rohkeutta. Joku saattaa kokea siitä jopa voimaantumisen tunnetta. Samaan aikaan kaikkein heikoimmassa asemassa olevat eivät välttämättä saa ääntänsä kuuluville missään. Missä on esimerkiksi Suomen musliminaisten #metoo?
 On kuitenkin on oltava kärsivällinen.  Edes suurimmat massaliikkeet eivät yleensä pura epäkohtia niin nopeasti kuin toivoisimme. Pikakelaus #metoo-kampanjan neljään vuoteen osoittaa, että liike on sittenkin ollut poikkeuksellisen vaikutusvaltainen.
 Se on muuttanut lakeja: pelkästään Yhdysvaltojen eri osavaltioissa #metoon on arvioitu johtaneen yli 200 uuteen lakiesitykseen. Suomessa keskustelu on heijastunut seksuaalirikoslain uudistukseen. Tarkoitus on muuttaa esimerkiksi raiskauksen määritelmä suostumusperusteiseksi.
 Se on muuttanut valtarakenteita: Yhdysvalloissa New York Times -lehti laski vuonna 2018 #metoon johtaneen yhteensä 201 vaikutusvaltaisen miehen syrjäyttämiseen. Lähes puolet heidän korvaajistaan oli naisia. Seksuaalinen häirintä ei tietenkään ole pelkästään miesten toimintaa, jossa naiset ovat uhreja. Julkisuuteen tulleissa paljastuksissa ovat kuitenkin painottuneet miehet, jotka ovat harjoittaneet seksuaalista vallankäyttöä tyypillisesti nuorempia naisia kohtaan.
 Se on muuttanut asenteita. 24 maata koskeneessa tutkimuksessa arvioitiin #metoon lisänneen ilmoituksia seksuaalirikoksista 10 prosentilla. Myös Suomessa poliisin saamat ilmoitukset seksuaalirikoksista ovat lisääntyneet, vaikka seksuaalinen väkivalta ei rikosuhritutkimuksen perusteella ole lisääntynyt. Kyse on jo pidempään jatkuneesta kehityksestä, jossa #metoo on osatekijä.
 Olemme oppineet siitä, mikä ei ole sopivaa ja mikä on mahdollisesti jopa laitonta.
 Turun yliopiston sukupuolentutkimuksen professori  Anu Koivunen  pitää #metoota sukupolvikokemuksena. Hänen mielestään ilmiö on valtavirtaistanut puhetta seksuaalisesta häirinnästä. Koivunen pitää kampanjan ansiona myös sitä, että häirintäjuttuja on entistä vaikeampi kuitata yksittäistapauksena.
 Tampereen yliopiston nuorisotutkimuksen professori  Päivi Honkatukia  puolestaan katsoo #metoon muuttaneen Suomessa sitä, miten nuoret puhuvat seksuaaliseen häirintään liittyvistä kysymyksistä. Hänen mukaansa nuoret eivät enää pidä häirintää asiana, joka on vain kestettävä ja salattava.
 Tietysti #metoo on synnyttänyt myös median ylilyöntejä, valheellisia some-tuomioistuimia ja velvollisuudentunnosta laadittuja häirinnän vastaisia ohjeistuksia. Mutta puutteineenkin se on johtanut aitoon epäkohtien korjaamiseen aikana, jolloin ontot identiteettipolitiikan kohut tulevat ja menevät.
 Siksi on todennäköisesti vain hyvä, jos seuraava #metoo-keskustelu koskee sinun alaasi – tai minun.
 Juttua varten on haastateltu myös nykykulttuurin tutkimuksen yliopistonlehtori Tuija Saresmaa Jyväskylän yliopistosta sekä viestinnän ja median tutkimuksen professori Kaarina Nikusta Tampereen yliopistosta.
 Voit keskustella aiheesta 28.10. kello 23:een asti.

Analyysi: Suomen seuraava #metoo-keskustelu käydään ehkä sinun alallasi tai minun – ja niin on luultavasti hyvä


Summary: Facebook uskoo, että ensi vuosikymmenen aikana sen luoma virtuaalisen todellisuuden "metaversumi" tavoittaa jopa miljardi ihmistä ja luo miljoonia työpaikkoja.

Facebook kertoi tänään, että yhtiön uusi nimi on Meta. Sana viittaa "metaversumiin" eli Facebookin versioon virtuaalitodellisuudesta.
 Facebookin toimitusjohtaja  Mark Zuckerberg  uskoo, että seuraavan vuosikymmenen aikana jopa miljardi ihmistä on vuorovaikutuksessa, työskentelee ja luo tuotteita sekä sisältöjä tässä uudessa metaversumissa.
 Lisäksi Zuckerberg uskoo, että Facebookin virtuaalitodellisuuspalvelu luo miljoonia uusia työpaikkoja.
 Kriitikot ovat kuitenkin sitä mieltä, että Facebookin päätös vaihtaa nimeään johtuu yhtiön saamasta negatiivisesta julkisuudesta.
 Facebookia on syytetty muun muassa vastakkainasettelun ja yhteiskunnallisten jännitteiden luomisesta sekä valeuutisten levittämisestä.
 – Meidät nähdään sosiaalisena mediana, mutta meidän luonteeltamme olemme yhtiö, joka rakentaa ihmisiä yhdistäviä teknologioita Zuckerberg sanoi perustellessaan nimenmuutosta.
 Hän myös kertoi, ettei Facebook-niminen sosiaalisen median palvelu tule muuttamaan nimeään. Facebook omistaa kuitenkin tämän lisäksi myös palveluita kuten Instagramin, Messengerin, WhatsAppin sekä Horizon VR -virtuaalitodellisuuden.
 Lisää aiheesta:
 Analyysi: Internetin rosvovaltio Facebook pakenee mainettaan metaversumiin uuden identiteetin turvin
 Facebook Papers -asiakirjat: Toimitusjohtaja Zuckerberg puhuu eri totuutta julkisuuteen – yhtiö teki miljardien osavuosituloksen
 Facebook lupaa 10 000 työpaikkaa Eurooppaan – kilpajuoksu "metaversumin" johtopaikasta on jo käynnissä

Facebookin uudeksi nimeksi Meta – Zuckerbergin mukaan uusi nimi korostaa yhtiön tulevaisuudensuunnitelmia virtuaalitodellisuudessa


Summary: Naton ovet ovat auki Suomelle, mutta sotilasliiton jäsenyyden sijaan maa haluaa satsata läheiseen kumppanuuteen ja omiin puolustusvoimiin.

Kansainväliset organisaatiot ja sopimukset

Puolustusministeri  Antti Kaikkosen  (kesk.) mukaan Suomi ei lähde omassa turvallisuuspoliittisessa toiminnassaan siitä, että hyvät kumppanit – Nato mukaan lukien – rientävät sotilaallisessa kriisitilanteessa apuun.
 – Jos tulee, hyvä. Mutta meillä on oltava riittävän vahva, uskottava puolustus. Itseasiassa niin vahva, ettei kenenkään kannata edes tulla häiritsemään meidän rauhaa, Kaikkonen sanoo.
 Puolustusministeri ei usko, että Nato tai muut kumppanit katselisivat vain hiljaa sivusta, jos Suomi tai Ruotsi joutuisi vaikeuksiin.
 – Meillä on muitakin verkkoja kuten EU:n jäsenyys, jossa on vahva keskinäinen solidaarisuus. Suomella ja Ruotsilla on myös tiivis puolustusyhteistyö. Mitään valmista menettelyä esimerkiksi Naton kanssa ei ole, jos kumppanimaa joutuisi vaikeuksiin.
 A-Talkissa torstaina vierailleen Kaikkosen mukaan Suomella on nykyisin kansainvälisiä kumppanuuksia ja puolustusyhteistyötä enemmän kuin koskaan aikaisemmin.
 – Suomella on kumppanuuksia Ruotsin, Norjan ja muiden Pohjoismaiden kanssa. Keskeisiä kahdenvälisiä kumppanuuksia esimerkiksi Yhdysvaltain kanssa ja maaryhmittymiä Euroopassa. Varmaan osa yhteistyöfoorumeista kehittyy ja syvenee. Strategiset linjaukset myös Natossa ja EU:ssa ovat liikkeessä..
 Suomen mahdollista Nato-jäsenyyttä puolustusministeri Antti Kaikkonen ei näe ajankohtaisena asiana.
 – Suomessa ja Ruotsissa on jo pitkään ollut vahva näkemys siitä, että läheinen kumppanuus Naton kanssa on hyvä ratkaisu. Jäsenyyttä ei kuitenkaan haeta, vaan on lähdetty tiivistämään puolustusyhteistyötä. Tällä on laaja tuki molemmissa maissa.
 Natosta ja Suomen turvallisuuspoliittisesta tilanteesta keskustelivat myös eduskunnan puolustusvaliokunnan puheenjohtaja  Ilkka Kanerva  (kok.), Hybridikeskuksen johtaja  Teija Tiilikainen  ja Ulkopoliittisen instituutin vanhempi tutkija  Matti Pesu.
 Juttua päivitetään.
 Katso koko A-Talkin lähetys  Yle Areenasta .
 Lue lisää:
 Naton pääsihteeri Jens Stoltenberg Ylen haastattelussa: Suomen ja Ruotsin yhteistyö Naton pohjoismaisten jäsenten kanssa on tervetullutta
 Niinistö ilmoitti Venäjän-vierailustaan vasta Nato-tapaamisen jälkeen – Asiantuntija: “Kiinnostavinta on, mitä Suomi halusi tänään viestiä”
 Asiantuntija Suomen ja Naton suhteista: "Ovet ovat auki, henki on hyvä ja kumppanuus on molempien etujen mukaista"

Suomi ei jäisi sotilaallisessa kriisissä odottamaan kumppaneita – puolustusministeri: Vahva, oma puolustus viestii, ettei kannata häiritä


Summary: EU on sitoutunut toimittamaan Afrikkaan vuoden loppuun mennessä 250 miljoonaa koronarokoteannosta. Nyt niistä on toimitettu noin 70 miljoonaa annosta, kertoo EU-komissaari Jutta Urpilainen, jonka suoraa haastattelua voi seurata Ykkösaamussa alkaen klo 10.05.

EU on pandemian alusta asti sitoutunut rokotesolidaarisuuteen. Se on tarkoittanut esimerkiksi sitä, että EU ei ole estänyt missään vaiheessa rokoteannosten vientiä.
 – Yli miljardi Euroopassa tuotettua annosta onkin jo toimitettu Euroopan ulkopuolelle, kertoo EU:n kansainvälisistä kumppanuuksista vastaava komissaari  Jutta Urpilainen  (sd.)
 EU tukee noin kolmella miljardilla eurolla maailmanlaajuista COVAX-aloitetta, jolla pyritään varmistamaan rokotteiden tasapuolinen saatavuus yli 140 maahan. COVAX on toimittanut jo 388 miljoonaa rokoteannosta.
 EU on vielä kaukana lupauksensa pitämisestä
 Urpilainen kirittää jäsenmaita lunastamaan lupauksensa.
 – Tämä on kysymys, josta olen huolissani. EU-jäsenmaat ovat vielä melko kaukana tuosta lupaamastaan rokoteannosmäärästä. Minusta luvatusta on pidettävä kiinni, koska se on moraalisesti oikein ja järkevää oman turvallisuutemme näkökulmasta, hän patistaa.
 Urpilaisen mukaan myös geopolitiikan näkökulmasta on tärkeää, että EU pitää kiinni sitoumuksistaan. EU-jäsenmaat ovat luvanneet toimittaa vuoden loppuun mennessä 250 miljoonaa rokoteannosta köyhimmille maille.
 – Tähän mennessä jäsenmaat ovat toimittaneet noin 70 miljoonaa annosta luvatuista 250 miljoonasta, joten kova kiire tässä tulee ennen uutta vuotta, Urpilainen sanoo.
 Suomikaan ei ole vielä tavoitteessaan lähettää noin 3 miljoonaa rokoteannosta kehittyviin maihin.
 “Jokaisella eurooppalaisella on mahdollisuus rokottautua”
 Euroopassa rokotteiden saatavuus on hyvä. EU on koonnut kaiken kaikkiaan 4,2 miljardin mahdollisen annoksen monipuolisen valikoiman tutkimusten mukaan turvallisia ja tehokkaita rokotteita.
 – Jokaisella eurooppalaisella on mahdollisuus rokottautua. Solidaarisuuden ja hyvän koordinoinnin avulla onnistuimme myös pitämään lupauksemme rokottaa 70 prosenttia EU:n aikuisväestöstä kesän loppuun mennessä, iloitsee Urpilainen.
 Sudanissa ja Etiopiassa kuohuu
 Afrikka-asioista vastaavana komissaarina Urpilainen matkustaa mantereella paljon. Hän on juuri palannut matkaltaan Etiopiaan ja Ruandaan. Sudaniinkin piti mennä, mutta vain pari päivää ennen lähtöä leimahtanut sotilasvallankaappaus esti matkan.
 EU on ollut Sudanin vahva tukija. Nyt viesti Sudaniin on hyvin selvä:
 – Vangitut siviilijohtajat on vapautettava ja maassa on palattava normaaliin, siviilien johtamaan järjestykseen.
 Etiopiassa Tigrayn maakunnassa on ollut käynnissä sisällissota pian vuoden. EU on jäädyttänyt tuen maan hallitukselle viime joulukuussa. Halua tukea maata olisi, mutta tulitauko olisi ensin saatava aikaan.
 – Haluamme tukea etiopialaisia ihmisiä ja taloudellisia sekä poliittisia uudistuksia, jotka vahvistavat maan edellytyksiä menestyä. Mutta me emme tue sotataloutta, painottaa Urpilainen.
 Komissaari Jutta Urpilainen on Ykkösaamun vieraana Ykkösaamun suorassa lähetyksessä klo 10.05.
 Lue lisää:
 Sudanin pääministeri on päässyt kotiinsa – muut siviilijohtajat ovat edelleen pidätettyinä
 Sudaniin julistettiin hätätila – sotilaat vangitsivat varhain maanantaina maan siviilijohdon
 Suomi lahjoittaa ylijäämärokotteita köyhempiin maihin – arvostelijoiden mukaan rokotteiden hamstraus rikkoo ihmisoikeuksia

EU on toimittanut vasta murto-osan lupaamistaan koronarokotteista Afrikkaan – Kiire tulee, sanoo Suomen EU-komissaari Jutta Urpilainen


Summary: Virustutkimus auttaa suojelemaan terveyttä. Joskus virukset karkaavat laboratorio-onnettomuuden seurauksena. Wuhanissa Kiinassa suunniteltiin riskialtista koetta, jolla olisi voinut olla vakavia seurauksia.

Virologi  Essi Korhosen  työpäivä alkaa "avaruuspuvussa" Viikissä sijaitsevassa Helsingin yliopiston laboratoriossa.
 Kun muualla maailmassa koronaviruksesta yritetään päästä eroon, täällä virusta suorastaan kasvatetaan lisää.
 – Laboratoriotyö on raskasta, koska suojapuku hiostaa, eikä tunteihin pääse juomatauolle tai vessaan, Korhonen kertoo myöhemmin.
 Viime aikoina helsinkiläiset virologit, kuten kollegansa ympäri maailmaa, ovat keskittyneet tutkimaan pandemian aiheuttaneen Sars-Cov-2-koronaviruksen eri variantteja. Viikissä on myös testattu koe-eläimillä, miten  suomalainen nenäsumutteena annosteltava koronarokote  toimii.
 Korhonen työskentelee tutkimushankkeessa, jossa selvitetään, millaisia koronaviruksia ja muita viruksia löytyy suomalaisista ja kenialaisista lepakoista.
 Joskus virus voi päästä karkuun
 Korhosella ei ole varaa virheisiin, sillä teoriassa hän voi itsekin sairastua joistain tutkimistaan viruksista. Viikin laboratorio on turvatasoa kolme.
 Kaikista riskialttiimpia tutkimuksia tehdään turvatason neljä laboratorioissa, joita on vain joitakin kymmeniä koko maailmassa. Yksi niistä sijaitsee Kiinassa Wuhanin virologian instituutissa, joka tutkii lepakoiden koronaviruksia.
 Ensimmäiset koronatartunnat havaittiin juuri Wuhanissa vuoden 2019 loppupuolella. Suurin osa tutkijoista arvioi, että pandemia olisi saanut alkunsa luonnon lepakoista. Laboratorio-onnettomuutta pidetään toisena vaihtoehtona.
 Kun Yhdysvaltain edellinen presidentti  Donald Trump  sanoi keväällä 2020, että pandemia sai alkunsa wuhanilaisesta laboratoriosta, väite leimattiin aluksi salaliittoteoriaksi.
 Se ei ole kuitenkaan hatusta vedetty idea, että vaarallinen virus voisi karata laboratoriosta, koska niin on käynyt ennenkin ja vieläpä Kiinassa.

 Tunnetuin epäilty laboratoriokarkulainen on Moskovan influenssa, joka riehui vuonna 1977. Moskovalaista pidetään yleisesti laboratoriosta peräisin olevana viruksena, kertoo videopuhelussa virologian professori  Kalle Saksela  Helsingin yliopistosta.
 Sakselan mukaan on osoitettu, että moskovalainen oli käytännössä identtinen sellaisten virusten kanssa, joita oli maailmassa parikymmentä vuotta aikaisemmin. Tällä perusteella on ilmeistä, että jokin aiemmin pakastettu virus oli päässyt karkaamaan laboratoriosta. Luonnossa virus olisi muuttunut 20 vuodessa.
 – Vaikka Moskovan influenssa nimensä mukaan levisi Neuvostoliitosta, niin ilmeisesti Kiinassa oli tehty jossakin rokotetutkimusta. Epäillään, että se oli sieltä peräisin, Saksela sanoo.
 Myös Sars-koronaviruksen tiedetään karanneen jopa viisi kertaa laboratoriosta. Alkuperäinen Sars-epidemia sai alkunsa vuonna 2002. Epidemian jälkeen Kiinassa, Taiwanissa ja Singaporessa havaittiin muutamia Sars-tapauksia. Ne yhdistettiin laboratorioihin, joissa virusta oli tutkittu.
 Wuhanissa suunniteltiin riskialttiita kokeita
 Syyskuussa koronapandemian alkuperään liittyvä pohdiskelu sai uuden käänteen.
 Silloin paljastui, että yhdysvaltalainen tutkimusjärjestö EcoHealth Alliance ja Wuhanin virologian instituutti kumppaneineen olivat suunnitelleet riskialttiita koronavirustutkimuksia vuonna 2018.
 Asia selvisi julkisuuteen vuodetusta  apurahahakemuksesta , jonka EcoHealth oli tehnyt Yhdysvaltain asevoimien tutkimusorganisaatio Darpalle. Hakemuksen sai haltuunsa ja julkaisi vapaaehtoisista tutkijoista koostuva tutkimusryhmä Drastic, joka pyrkii selvittämään koronapandemian alkuperän.
 Asiakirjasta ovat uutisoineet muun muassa lehdet  The Telegraph  ja  The Atlantic  sekä uutissivusto  The Intercept .
 Hakemuksen mukaan EcoHealthin johtama tutkimusryhmä halusi muokata lepakoiden koronaviruksia, jotta ne tarttuisivat helpommin ihmisiin.
 Tutkijat aikoivat lisätä lepakon koronaviruksiin pienen piikkiproteiinin osasen, joka lisää viruksen kykyä tarttua ihmisen soluihin. Kokeissa olisi käytetty geenimuokattuja hiiriä, joille on lisätty ihmisen geenejä.
 Professori Kalle Saksela toteaa, että lepakoissa on valtava määrä koronaviruksia, jotka odottavat pääsyään ihmiskuntaan. Hänen mukaansa tutkimuksen kautta olisi hyvä ymmärtää, millaisia muutoksia lepakoiden viruksiin pitää tulla, jotta ne ovat uhka ihmiselle.
 – Jos tällaisia ruvetaan kokeellisesti tutkimaan laboratoriossa, niin siihen sisältyy riskejä, Saksela sanoo.
 Saksela korostaa puhuvansa yleisellä tasolla eikä ota kantaa vuotaneeseen apurahahakemukseen.
 Tutkija: "Onneksi säätely toimi"
 EcoHealth Alliance tavoitteli runsaan 14 miljoonan dollarin rahoitusta tutkimushankkeelle. Darpa kuitenkin hylkäsi hakemuksen, koska siitä muun muassa puuttui riittävä riskiarvio.
 – Hakemuksessa on elementtejä, jotka kuuluikin jäädä rahoittamatta. Se on ensimmäinen ajatus, että säätely on toiminut, sanoo uhkaavien infektiotautien apulaisprofessori  Tarja Sironen  Helsingin yliopistosta.
 Virusten tahallista muokkaamista vaarallisemmiksi kutsutaan riskialttiiksi gain of function -tutkimukseksi.
 EcoHealthin ehdottama tutkimus sisälsi riskialttiita osia ja sen mahdollisia löydöksiä olisi potentiaalisesti voitu hyödyntää bioaseen kehittämisessä, Sironen arvioi.
 Tällainen tutkimus on erittäin tarkkaan säädeltyä. Kansainväliset sopimukset kieltävät biologisten aseiden kehittämisen ja valmistamisen. Bioaseilta suojautumiseen liittyvä tutkimus on sallittu.
 Joukkotuhoaseuhkien torjumisen puolesta työskentelevän amerikkalaisen  Nuclear Threat Initiative -järjestön  mukaan ongelmana on rajanveto bioaseiden kehittämiseen ja bioaseilta suojautumiseen tähtäävän tutkimuksen välille. Molemmissa tutkimusohjelmissa käytetään samoja laitteita ja tekniikoita.
 Vuodetussa hakemuksessa yhdysvaltalaiset ja wuhanilaiset tutkijat suunnittelivat levittävänsä muokattuja koronaviruksen piikkiproteiineja lepakkoluolaan Yunnanin maakunnassa Kiinassa.
 Tutkijoiden tavoitteena olisi ollut rokottaa luonnon lepakkopopulaatioita sellaisia viruksia vastaan, jotka pystyisivät tarttumaan ihmisiin.
 Villieläinten rokottaminen ei sinänsä ole uusi asia, mutta Sirosen mukaan tällaisia kokeita on tehty hyvin vähän lepakoilla. Hän pitää tätä osuutta yhtenä ongelmakohtana hakemuksessa.
 Pandemian alkuperä yhä tuntematon
 Julkisuuteen vuotanut EcoHealth Alliancen apurahahakemus ei ole todiste siitä, että pandemian aiheuttanut koronavirus Sars-Cov-2 olisi peräisin laboratoriosta.
 Silti asiakirja todistaa, että tutkijat halusivat muokata koronaviruksia helpommin ihmisiin tarttuviksi Wuhanin virologian instituutissa.
 Jo aiemmin  julki tulleiden tietojen  mukaan EcoHealth ja wuhanilaislaboratorio olivat muokanneet lepakoiden koronaviruksia. Osa niistä pystyi tarttumaan hiiriin, joille oli lisätty ihmisen geenejä. Esimerkiksi Yhdysvaltain terveysvirasto NIH oli rahoittanut näitä tutkimuksia.
 NIH:n varapääjohtaja  Lawrence A. Tabak  myönsi epäsuorasti lokakuussa edustajainhuoneen valvontakomitean jäsenelle  osoittamassaan kirjeessä , että terveysviraston rahoituksella oli tehty  gain of function -tutkimusta Wuhanissa .
 Tabakin mukaan "rajatussa kokeessa" havaittiin, että muokatulla lepakon koronaviruksella tartutetut hiiret sairastuivat vakavammin kuin muokkaamattomalla viruksella tartutetut. Tabak syytti EcoHealthia siitä, että järjestö ei ollut ilmoittanut tutkimuksen tuloksista vaaditulla tavalla.
 Tabak painotti, että viraston rahoituksella tutkitut lepakon koronavirukset olivat geneettisesti hyvin erilaisia kuin Sars-Cov-2, eivätkä ne voineet olla koronapandemian alkuperä.
 Toisaalta viime aikoina on löytynyt uusia todisteita, jotka viittaisivat koronapandemian luonnolliseen alkuperään.
 Sironen kertoo, että muutama viikko sitten julkaistun tutkimuksen mukaan Laosista on löytynyt lepakoilta koronavirus, jolla oli lähes identtinen piikkiproteiini kuin Sars-Cov-2:lla.
 Sirosen mukaan pandemian alkuperästä ei kuitenkaan ole riittävästi todisteita, koska Sars-Cov-2:sta ei ole toistaiseksi löytynyt luonnosta.
 – Nyt on löydetty piikkiproteiini. Vielä pitäisi löytää, missä eläinlajissa koko virus on ollut ja mistä se olisi ihmiseen hypännyt.
 Virustutkimus auttaa suojelemaan terveyttä
 Vaikka maailmalla on suunniteltu hurjia koronaviruskokeita, Tarja Sirosen mukaan viruksia täytyy tutkia monin eri keinoin, jotta ihmiskunta voi varautua seuraaviin pandemiauhkiin.
 Hänen mukaansa virologiaan kuuluu virusten muokkaaminen ja sellaista tutkimusta tehdään paljon, myös Suomessa. Muokkausten avulla tutkijat pyrkivät selvittämään, miten viruksen ominaisuudet muuttuvat.
 – Kun tutkitaan erilaisia viruksia, niin virusten genomia saatetaan muokata ja katsoa, miten kyseinen mutaatio vaikuttaa esimerkiksi viruksen rakenteeseen tai viruksen muihin ominaisuuksiin, Sironen sanoo.
 Virusten muokkaamiseen liittyy paljon eettisiä kysymyksiä. Sirosen mukaan virologit joutuvat jatkuvasti pohtimaan, millainen tutkimus auttaa aidosti suojelemaan ihmisten tai eläinten terveyttä.
 Hän sanoo, että biosuojalaboratoriossa voi tehdä vaarallistakin tutkimusta hyvin suunniteltuna ja hallittuna.
 – Jos kaikkia riskejä ei voi hallita, niin sitten niitä kokeita ei voi tehdä.
 Virustutkimuksen yksi tärkeistä tavoitteista on kehittää uusia lääkkeitä ja rokotteita tauteja vastaan.
 Esimerkiksi koronarokotteet saatiin kehitettyä nopeasti, koska tavallista nuhaa aiheuttavia koronaviruksia oli tutkittu perusteellisesti, kertoo virologian professori Kalle Saksela.
 – Oli kullan arvoista, että meillä oli aiempaa tietoa näistä ei-vaarallisista, vähemmän kiinnostavista viruksista, Saksela sanoo.
 Saksela johtaa suomalaisen nenäsumutteena annosteltavan koronarokotteen kehitystä.
 Hänen mukaansa virusten perustutkimus on tärkeää, koska ikinä ei voi tietää, mille tutkimuslinjoista on tulevaisuudessa soveltava tarve ihmiskunnan suojaamisessa.
 Voisiko suomalaisesta lepakosta löytyä pandemiavirus?
 Viikin turvalaboratoriossa työ lepakoiden ja jyrsijöiden kantamien uusien mahdollisten taudinaiheuttajien tunnistamiseksi jatkuu.
 Apulaisprofessori Tarja Sironen kertoo, että toistaiseksi he eivät ole löytäneet suomalaisesta lepakosta yhtään koronavirusta, joka voisi tarttua ihmiseen tai muihin lajeihin.
 Pääasiassa epidemioita aiheuttavat koronavirukset tulevat Aasiassa elävistä rhinolophus-suvun lepakoista eli hevosenkenkäyököistä.
 Tieteellä ei ole vielä siihen vastausta, voisiko suomalaisesta lepakosta ylipäänsä löytyä uusi pandemiavirus. Tämä on yksi kysymyksistä, joihin Sironen etsii vastausta tiiminsä kanssa.
 Sironen kertoo, että hänen tutkimusryhmänsä tavoitteena on oppia tunnistamaan suoraan viruksen genomista tunnusmerkkejä, joiden perusteella voisi havaita mahdollisen taudinaiheuttajan.
 – Meidän täytyy tutkia paljon laboratoriossa sitä, miten virukset eroavat toisistaan. Pitkä tie on edessä. Mutta ajatuksena on, että tietäisimme, mihin viruksiin pitää varautua jatkossa.
 Voit keskustella aiheesta 31.10.2021 kello 23 saakka.
 Lisää aiheesta:
 The Intercept: Wuhanin laboratoriossa tutkittiin ja muunneltiin lepakoiden koronaviruksia – Yhdysvaltain rahoituksella
 Sähköpostit paljastavat: Tutkija varoitti varhain Yhdysvaltain korona-asiantuntija Anthony Faucia, että virusta on mahdollisesti muokattu

Tutkijat yrittivät testata, miten koronavirus tarttuisi helpommin ihmisiin – viruksia myös karkaa usein laboratorioista


Summary: Kriiseissä ratkaisee huoltovarmuuden lisäksi tiedonhuoltovarmuus. Tietämättömyyttä tuotetaan tarkoituksella. Sen mekanismeja ja dynamiikka on selvitettävä yhä paremmin, sanoo Harri Jalonen.

Ensimmäisistä COVID-19-tautitapauksista on pian kaksi vuotta. Jo alussa lääketieteen aseet olivat paljon paremmat kuin aiemmissa pandemioissa, ja sittemmin tietoa on kertynyt yhä enemmän.
 Kun influenssaviruksen aiheuttama  espanjantauti  niitti kymmeniä miljoonia ihmisiä sata vuotta sitten, ei ollut edes sellaista mikroskooppia, jolla virukset olisi voinut nähdä. COVID-19:ää aiheuttavan koronaviruksen koko perimä oli tiedossa ympäri maailmaa parissa viikossa sen jälkeen, kun Kiina oli ilmoittanut uudesta taudista.
 Viruksen muuttumista, käytöstä ja liikkumista on kyetty seuraamaan milteinpä reaaliajassa, ihmiselimistön puolustusmekanismeista on selvinnyt paljon uutta, ja tehokkaat rokotteet saatiin käyttöön uskomattoman nopeasti.
 Vaikka COVID-19 jyllännee maailmassa vielä pitkään, joskus tulee aika, jolloin Maailman terveysjärjestöllä WHO:lla on ilo julistaa pandemia päättyneeksi. Onko ihmiskunnalla silloin niin paljon tietoa ja myös tahtoa, ettei mikään pandemia pääse enää yllättämään?
 Vaasan yliopiston sosiaali- ja terveyshallintotieteen professori  Harri Jalonen  vastaa versioimalla vanhaa basistivitsiä: Pandemia on kuin bassosoolo. Sellaisen voi tietää tulevan mutta estää sitä ei voi.
 Kaikesta kehityksestä huolimatta tulevaisuudessakin taitaa aina olla asioita, jotka pääsevät yllättämään, sanoo Jalonen, kompleksisuusteoreettiseen ajatteluun perehtynyt tutkija.
 Influenssavirus olikin koronavirus
 Varautuminen on ymmärrettävästi aina sen mukaista, mitä ennen on tapahtunut, Jalonen sanoo.
 – Koneisto viritetään ikään kuin menneeseen, ja uusissa haasteissa voikin olla jokin elementti, jonka takia varautuminen ei sovikaan niihin.
 Koronaviruskin oli yllätys. Pandemiasuunnitelmissa uhkana pidettiin jotakin influenssavirusta, joka pääsisi yltymään tavallista influenssakautta pahemmaksi. Uusissa suunnitelmissa riskinäkymiä on laajennettu. Suomen uusi varautumissuunnitelma on valmistumassa vuoden loppuun mennessä.
 Toisaalta saattaa hyvinkin olla, että vuosikymmenien varrella on onnistuttu tukahduttamaan monia viruksia ennen kuin epidemioista on tullut pandemioita, Jalonen lisää.
 COVID-19:n lähisukulainen, erittäin tappava SARS,  oli aiheuttaa pandemian vuonna 2003 mutta saatiin pysäytettyä. Punaisella merkityissä maissa todettiin tartuntoja, mustalla merkityissä kuoli ihmisiä. Jos samanlaisen kartan piirtäisi COVID-19:stä, siinä olisi vain neljä maata, jotka eivät ole raportoineet yhtään tartuntaa: Pohjois-Korea ja Turkmenistan sekä Tyynenmeren pienet saarivaltiot Tonga, Tuvalu ja Nauru.  WHO
 Pandemia ei ole kiinni vain siitä, miten ärhäkkä tartuntoja ja tautia aiheuttava mikrobi on, vaan kyse on kiinteästi myös sosiaalisesta ja psykologisesta ilmiöstä. Juuri sellaiseen vyyhtiin kompleksisuustutkimus pureutuu.
 – Pandemioiden yhteydessä on esitetty myös sellainen termi kuin syndemia. Koronassakaan ei ole kyse pelkästään siitä, miten virus tunkeutuu yksittäisten ihmisten puolustusmekanismin läpi, vaan sosiaalinen ympäristö vaikuttaa hyvin paljon siihen, kuinka hankalaksi pandemia kehittyy, Harri Jalonen kertoo.
 Suomessa se ei niinkään näy, mutta esimerkiksi Yhdysvalloissa, joissa yhteiskuntarakenne on toinen kuin meillä, korona on kohdellut joitakin kansanosia huomattavasti muita julmemmin. Sitä on selitetty asumiseen, ammattiin ja muihin sosiaalisiin tekijöihin liittyvillä syillä.
 – Syndemia on saattanut tehdä uudenlaisen kerroksen koronapandemiaan. Sosiaaliset tekijät ovat ehkä tulleet näkyviin voimakkaammin kuin on ajateltu vaikkapa influenssan kohdalla, sanoo Jalonen.
 Väärä tieto leviää kuin virus
 Toinen termi, joka on kiinteästi tätä aikaa ja vaikuttaa myös koronapandemian hallinnassa, on infodemia eli informaatioepidemia. Informaatiota leviää paljon, nopeasti ja laajalle, eikä toden ja tarun erottaminen toisistaan ole aina helppoa.
 – Viruksen ja taudin lisäksi myös niitä koskeva mis- ja disinformaatio leviää ällistyttävällä nopeudella ja saattaa murentaa tutkijoihin, viranomaisiin ja poliitikkoihin kohdistuvaa luottamusta ainakin sellaisissa yhteiskunnissa, jotka ovat jo valmiiksi hauraita tai hyvin polarisoituneita, sanoo Jalonen.
 Suomessakin koronarokotteiden ottamisen yllättävä hitaus liittynee osittain samaan ilmiöön, hän arvelee.
 – Joissakin yhteiskunnissa on onnistuttu lääketieteellisesti kotiloimaan ja tukahduttamaan virus hyvin, mutta se on tullut pitkälti yhteiskunnan avoimuuden ja demokratian kustannuksella.
 Ihmisten paniikkiostokset vessapaperihyllyillä  COVID-19:n alettua levitä aiheuttivat myös vitsailua. Berliiniläinen katutaitelija vertasi vessapaperirullaa Taru sormuksen herrasta -trilogian mahtisormukseen, jonka himo sekoittaa päät, ja Jääkausi-elokuvan sapelihammasoravan tammenterhoon, josta se ei luovu vaikka mikä tulisi.  Filip SInger / EPA
 Ihmisten käytöksen ennustamiseen seuraavassakin pandemiassa ei tarvita kristallipalloa, sanoo Brittiläisen Kolumbian yliopiston psykologian professori  Steven Taylor .
 Hän luetteli kirjassaan juuri ennen COVID-19:n puhkeamista, mitä oli odotettavissa: vessapaperin hamstraamista, salaliittoteorioiden yltymistä ja rajoitusten vastaista protestointia mutta myös altruismia, tuntemattomista kanssakärsijöistä välittämistä.
 COVID-19:n aikana ainoa ero aiempiin pandemioihin on ollut se, että 24/7-maailmassa kaikki on entistä nopeampaa ja suurempaa, ja on selvää, että sama toistuu jatkossakin, Taylor sanoo.
 Pandemioiden psykologinen jalanjälki on suurempi kuin lääketieteellinen.  Steven Taylor kirjassaan Psychology of Pandemics, 2019
 Entä kansallinen varautuminen poikkeustiloihin? Miltä Suomen tilanne näyttää kompleksisuustutkijan silmin?
 – Meillä on ollut ihan ymmärrettävistä syistä sellainen vinouma, että materiaalinen varautuminen on aika hyvä, siiloissa on viljaa ja varastoissa öljyä, mutta immateriaalinen varautuminen on toinen juttu, vastaa professori Harri Jalonen.
 Tutkijoita pohdituttaa, miten yhteiskunnalliset rakenteet parhaiten kestäisivät niin läpitunkevan kriisin kuin COVID-19.
 – Toivoisin, että onnistuisimme kehittämään – muotitermillä ilmastuna – yhteiskunnallista resilienssiä eli kykyä ennakoida, selviytyä ja oppia kriiseistä. Se tarkoittaisi yhtäältä horisontaalista tiedonkulkua hallinnon eri tasojen välillä ja toisaalta vertikaalista tiedonkulkua niin ylhäältä alas kuin alhaalta ylöspäin.
 Sitä Jalonen kutsuu tiedonhuoltovarmuudeksi. Hänen mukaansa sillä on ratkaiseva rooli myös pandemioiden hallinnassa, ei vähiten siksi, että informaatioympäristö on monimutkaistunut viime vuosikymmeninä.
 Jalonen on mukana Suomen Akatemian rahoittamassa IRWIN-hankkeessa, jossa tutkitaan tiedonhuoltovarmuutta osana kansallista varautumista.
 – Materiaalinen ja immateriaalinen liittyvät kiinteästi toisiinsa. Ne eivät ole joko-tai. Suomella on hyvät lähtökohdat vahvistaa tätä yhteyttä, olemmehan maailman rankingissa huippumaita esimerkiksi sellaisessa yhteiskunnallisessa voimavarassa kuin luottamuksessa.
 Sen varaan on hyvä rakentaa yhteistyötä erilaisten toimijoiden välillä, mutta pientä ajattelutavan muutosta ehkä tarvittaisiin, Jalonen sanoo.
 Mielenosoittajan kyltti Vancouverissa Kanadassa viime elokuussa väitti tuhannen saksalaisen lääkärin sanoneen, että koronapaniikki on näytelmä, huijausta, petos ja globaali rikos.  Margarita Young / Alamy / AOP
 Poikkeustilanteissa ihmiset janoavat tietoa. Se antaa leviämistilaa sekä misinformaatiolle, jossa väärään tietoon vilpittömästi uskova kertoo sitä eteenpäin, että disinformaatiolle, jonka kertoja tietää olevan pötyä mutta saa sen levittämisestä hyötyä tai hupia.
 Jalosen mukaan on äärimmäisen tärkeää pyrkiä entistä paremmin perille siitä, minkälaisia mekanismeja ja dynamiikkaa tietämättömyyden tarkoitukselliseen tuottamiseen liittyy.
 – Jää vähän kuin puolitiehen, jos keskitytään vain sellaisen ideaalimaailman rakentamiseen, että oikeaa tietoa on oikeaan aikaan oikeassa paikassa, mitä ei oikeastaan koskaan voida saavuttaa. Myös tiedon kääntöpuolen suhteen pitäisi olla enemmän hereillä.
 Liikkuvaan maaliin ampuminen ei ole helppoa. Tiedon lisääntyminen pandemian edetessä muuttaa vastauksia. Osan ihmisistä on vaikea hyväksyä sitä, ettei pysyviä vastauksia ole.
 Tutkijat puhuvat paradoksista: muuttuvissa tilanteissa merkittävimmät ratkaisut on usein tehtävä suurimman tietämättömyyden vallitessa. Yksi esimerkki on maskisuositusten muuttuminen.
 – Asiantuntijoiden käsitys viime vuoden keväällä oli, ettei maskien käytöllä voida olennaisesti ehkäistä viruksen leviämistä. Näkemys myös kommunikoitiin aika vahvasti, minkä jälkeen oli vaikea lähteä peruuttamaan, Jalonen sanoo.
 Kun tieto lisääntyi ja suositusta muutettiin, se murensi asiantuntijuuteen liittyvää auktoriteettia.
 Käsitys maskien merkityksestä jakaa ihmisiä edelleen niin Suomessa kuin muuallakin. Tämä syyskuinen kuva on Istanbulista Turkista. COVID-19 on vaatinut Turkissa lähes 70 000 ihmishenkeä.  Abdurrahman Antakyali  / DDP / AOP
 Tieteen luonne on epäillä ja korjata itseään. Vain siten tieto voi kumuloitua. Se kuitenkin sopii huonosti tilanteeseen, jossa ihmiset haluavat kuumeisesti tietää, mitä heidän pitäisi tehdä, valitako tuo vai tämä vaihtoehto.
 – “No jaa, se riippuu vähän siitä ja siitä”, sanoo tutkija. Siitä voi syntyä epämääräinen kuva. Ihmisten arkikokemuksen näkökulmasta se on hyvin haasteellista, Jalonen myöntää.
 Hän kuitenkin korostaa, että tietämättömyydessä on eroja. Yhtäältä on sellaista, jossa on puutetta näytöstä tai jonka näyttö on ristiriitaista. Sitä voi hänen mukaansa kutsua hyväksi tietämättömyydeksi, jota yritetään poistaa lisäämällä tietoa.
 – Mutta sitten on sellaista tietämättömyyttä, jota voidaan kutsua vaikkapa strategiseksi tietämättömyydeksi. Siinä tuotetaan hämmennystä antamalla asioiden tilasta virheellistä tai epäolennaista informaatiota, ja olennainen asia haudataan kohinaan.
 Strateginen tietämättömyys syö kansalaisten luottamusta viranomaisia ja asiantuntijoita kohtaan ehkä vielä enemmän kuin se, että uudessa tilanteessa puuttuu tietoa esimerkiksi viruksen käyttäytymisestä, Jalonen sanoo.
 – Monet asiat lähtevät tietysti ihan perusasioista, kuten siitä, millaisia valmiuksia lapsille ja nuorille luodaan koulussa. Voi olla, että kyky vastaanottaa ja tulkita myös muuttuvaa tietoa kasvaa aikaa myöten.
 Toisaalta meidän informaatioympäristömme tuskin muuttuu tulevaisuudessa yhtään yksinkertaisemmaksi, mikä puhuu optimistista tulkintaa vastaa, Jalonen puntaroi.
 Emergenssiä on kaikkialla
 Arkikielessä kompleksisuus herättänee useimmille ajatuksia vain jostakin kielteisestä, mutta tutkijoilleen se ei ole negatiivinen eikä positiivinen asia vaan objektiivinen luonnehdinta maailmasta, professori Harri Jalonen selittää.
 Koronassakin globaalin ja yksilön välinen suhde on hyvä esimerkki yhdestä kompleksisuusajattelun kulmakivestä, emergenssin eli ilmaantumisen käsitteestä, hän sanoo.
 Emergentti rakenne syntyy, kun teemme ratkaisuja sen perusteella, mitä arvioimme toisten tekevän, Jalonen selittää. Se tarkoittaa vuorovaikutuksesta johtuvaa rakennetta, joka ei ole yksittäisten toimijoiden summa vaan laadultaan sitä enemmän tai vähemmän.
 Otetaanpa tuiki tuttu esimerkki: Kukapa meistä ei olisi uuteen työpaikkaan mentyään huomannut varsin pian, mistä asioista juuri siellä sopii puhua ja mistä näköjään kannattaa olla hiljaa?
 – Firmassa työskentelevien välille syntyy vuorovaikutussuhteita. Organisaatiokulttuuri on niiden seurausta. Se on kuitenkin myös kollektiivinen rakenne, joka ohjaa, mahdollistaa ja rajaa ihmisten vuorovaikutusta. Uusi ihminen altistuu sille ja ryhtyy omalla toiminnallaan ehkä uusintamaan sitä, Jalonen selittää.
 Syyskuun lopussa Suomessa pääteltiin koronatunnelin päässä olevan niin paljon valoa, että rajoituksia purettiin. Tässä poistuvat turvavälivaatimukset Helsingin yliopiston luentosalista.  Katriina Laine / Yle
 Mikä kompleksisuustutkijan näkökulmasta menisi Suomessa seuraavassa pandemiassa ehkä toisin, jos tänään saisimme kuulla, että uusi uhka on ovella?
 – Kansalaisten väsymys ja tietysti terveydenhuollossa työskentelevien väsymys on varmasti ihan käsin kosketeltavaa. Mutta jos se suljetaan pois ja ajatellaan yhteiskuntaa vähän steriilimmin, niin kyllä me olemme hirveän paljon oppineet, vastaa Harri Jalonen.
 Viranomaisten väliseen yhteistyöhön on tullut monenlaisia ratkaisuja, joilla on varmasti aidosti merkitystä vuorovaikutuksen nopeuteen ja reagointiherkkyyteen, Jalonen uskoo.
 Lisäksi lainsäädäntöä on uusittu. Vuoden 2020 tartuntatautilaki ottaa hänen mukaansa pandemiat huomioon ihan eri tavalla kuin vuoden 2016 laki.
 – Kyllä meillä on viritetty yhteiskuntaa seuraavan pandemian varalle. Pelkoni onkin se, ettei uhka olekaan tämän pandemian kaltainen, vaan jotakin muuta – jos vaikka jokin massiivinen kyberturvallisuusriski realisoituu.
 Uuden pandemian aiheuttaja voisi olla bakteeri, joka on kehittänyt vastustuskyvyn antibiooteille. Vastikäisiä uutisia mukaillen pandemia saattaisi alkaa näin: kiinalainen sikatilallinen saa sialta antibioottiresistentin bakteerin, se leviää hänen yhteisöönsä, ja yhteisön jäseniä matkustaa ulkomaille tietämättä, mitä kantaa.  Edinburghin yliopiston globaalin kansanterveystieteen professori Devi Sridhar kolumnissaan Guardian-lehdessä
 Maailmassa käytetään paljon resursseja tulevaisuuden ennakointiin, ja Suomi on siinä jonkinmoinen pikku suurvalta, mutta meille ihmisille on kaikesta fiksuudestamme huolimatta vaikea kuvitella jotakin sellaista, jota emme ole nähneet, Jalonen sanoo.
 Pandemioihin varautuminen saattaa myös hiipua, jos seuraavat vuosikymmenet ovat rauhallisia. Silloin saatetaan tuudittautua takaisin samanlaiseen turvallisuudentunteeseen, joka tuntui vallitsevan ennen COVID-19:ää virologien ja epidemiologien varoituksista huolimatta.
 He sanoivat vuosikymmenien ajan toistuvasti, että vakava pandemia oli vain ajan kysymys. Samaa he sanovat seuraavasta.
 Pandemiariski on ihmisissä kiinteästi: lajimme evoluutiohistoriassa ja biologiassa, käytöksemme sosiaalisissa ja kulttuurisissa puitteissa ja ajattelumme kognitiivisissa ja psykologisissa prosesseissa.   Antropologi Sabrina Sholts Smithsonian-instituutin verkkolehdessä
 – Ihmisen muisti on lyhyt, ja sitä saattaa olla myös ihmiskunnan muisti. Ennakoimisen haaste on vähän samanlainen kuin terveyden edistäminen versus sairauksien hoitaminen, sanoo Jalonen varautumisesta uusiin pandemioihin.
 Terveyden edistämisen tiedetään olevan sekä inhimillisesti että yhteiskunnallisesti kokonaisedullisempaa, mutta siihen ei kyetä kohdentamaan riittävästi resursseja.
 – Vaikka meillä olisi hyvä näkemys siitä, millaiset riskit saattavat lauetessaan näkyä yhteiskunnalle haasteina, niin silti voidaan tulla sen kylmän tosiasian eteen, ettei sittenkään olla panostettu riskien ennakointiin riittävällä vakavuudella. Resurssit ovat myös rajalliset.
 Toisaalta: Millainen olisi yhteiskunta, josta kaikki riskit olisi eliminoitu? Olisiko se utopia vai sittenkin dystopia? Hintana olisi aikamoinen kontrollijärjestelmä, professori Harri Jalonen sanoo.
 Katso Yle Areenasta:
 Rankka vuosi – Dokumenttisarja poikkeusajasta .  Suomi siirtyi poikkeustilaan keväällä 2020. Huoli, pelko ja ahdistus alkoivat leimata päätöksentekoa ja toimintaa. Kolmiosainen dokumenttisarja seuraa poikkeusajan elämää maaliskuusta 2020 aina vuoden loppuun asti, erityisesti terveydenhuollon ammattilaisten ja johtavien päättäjien kautta.

Onko COVID-19 opettanut, miten pandemiat tästedes torjutaan? Professori vastaa vertaamalla pandemiaa bassosooloon


Summary: Metaversumi nousi otsikoihin, kun Facebook ilmotti palkkaavansa valtavan määrän työntekijöitä Eurooppaan kehittämään sitä. Somejätti ei suinkaan ole metaversumi-suunnitelmineen yksin.

Teini istuu huoneessaan rähjäisessä hökkelikylässä ja vetää vr-lasit silmilleen. Äkkiä hän on aivan toisen näköinen ja aivan toisaalla. Hän ajaa autoa, taistelee ja tanssii virtuaalisessa todellisuudessa.
 Fyysisesti teini istuu yhä rähjäisessä hökkelikylässä. Virtuaalimaailmassa seikkailee hänen digitaalinen avatarensa.
 Tapahtumat ovat  Ready Player One  -elokuvasta. Ne summaavat, mitä viime aikoina uutisotsikoihin noussut metaversumi yksinkertaisimmillaan tarkoittaa.
 Sana nousi esiin, kun  Facebook ilmoitti pestaavansa Eurooppaan kymmenentuhatta uutta työntekijää  metaversumin kehittäjiksi. Torstaina somejätti kertoi, että  sen uusi nimi on Meta .
 Moni hieraisi silmiään. Mikä ihmeen metaversumi?
 Se on paljon muutakin kuin Ready Player One -elokuvan virtuaalitodellisuus.
 Oikeastaan se on jo meille kaikille tuttu paikka.
 – Sinä elät jo nyt metaversumissa, sanoo strategia- ja muutosviestinnän johtaja  Olli Sirén  konsulttiyhtiö Milttonista.
 Kartta silmälaseissa ja kerrostalon kokoisia hologrammeja
 Avaat karttasovelluksen älypuhelimeesi ja laitat napin korvaasi. Applikaatio kertoo sinulle ihmisäänellä, mistä pitää kääntyä, jotta pääset määränpäähäsi. Olet metaversumissa.
 Soitat videopuhelun ystävällesi. Lisäät videokuvaasi vaikkapa hassuja virtuaalisia asusteita. Olet metaversumissa.
 Osallistut työpaikan etäpalaveriin videoyhteydellä. Laitat yllesi digitaalisia meikkejä ja vaihdat videokuvan taustanäkymää. Olet jälleen metaversumissa.
 Räppäri  Travis Scott   esiintyi supersuositussa Fortnite-nettipelissä digitaalisesti  lähes 30 miljoonalle ihmiselle. Katsojat olivat fyysisesti eri puolilla maailmaa, mutta seurasivat konserttia ystäviensä digitaalisessa seurassa. He olivat metaversumissa.
 Metaversumi voi tarkoittaa kokonaan erillistä virtuaalista maailmaa tai todellisuuden päälle lisättyjä digitaalisia elementtejä. Miia Anttila / Yle
 Teknologiayhtiöt kehittelevät parhaillaan laseja, jotka lisäävät virtuaalisen todellisuuden niin sanotun oikean maailman päälle.
 Muutaman vuoden päästä saatat saada reittiohjeet laseihin visuaalisena esityksenä oikean katukuvan päälle. Lasit saattavat huomauttaa, että sinulla ja vastaan kävelevällä vieraalla ihmisellä on seitsemän yhteistä kaveria. Ne voivat piirtää silmiesi eteen kerrostalojen kokoisia mainoshologrammeja, kuten  Ghost in the Shell  -elokuvaversiossa.
 Metaversumi ympärilläsi sakenee.
 – Mitä pidemmälle metaversumi kehittyy, sitä vaikeampi on erottaa puhdasta kokemusta ja digitaalisen hunnun lävistämää kokemusta maailmasta, Sirén sanoo.
 Vuorovaikutus toisen ihmisen kanssa keskiössä
 Metaversumi tarkoittaa siis maailman ja kokemustemme digitaalista värittämistä. Se voi viedä käyttäjänsä kokonaan toiseen maailmaan tai lisätä digitaalisia elementtejä konkreettisen todellisuuden päälle.
 – Metaversumi on digitaalisen kehityksen kokemuksellistumista. Palvelut, joita olemme tottuneet käyttämään vaikkapa tietokoneen tai kännykän selaimen tai sovellusten kautta, tulevat osaksi kokemustamme maailmasta, Olli Sirén kuvaa.
 Fortnite-pelin kehittäjän Epic Gamesin toimitusjohtajalla on  vahva visio metaversumista .  Tim Sweeney  kuvaa sitä digitaalisena maailmana, jossa käyttäjä voi hypätä saumattomasti yhdeltä alustalta toiselle. Käyttäjä voisi vaikkapa ensin pelata Fortnitea kavereidensa kanssa ja sen jälkeen siirtyä katselemaan Netflixin elokuvaa saman porukan kanssa.
 Metaversumi onkin vahvasti sosiaalinen paikka. Siinäkin mielessä se jatkaa sosiaalisen median jalanjäljissä.
 – Lähes kaikki merkittävät digitaaliset ratkaisut välittävät vuorovaikutusta toiseen ihmiseen. Ne tukevat sitä tai pyrkivät siihen väliin, Sirén sanoo.
 Digimaailma vaikuttaa jo nyt oikeaan elämään
 Metaversumin voi käsittää vieläkin laajemmin. Se tarkoittaa myös sitä, kuinka digitaalinen maailma vaikuttaa oikeaan todellisuuteen.
 Vaikutukset näkyvät jo.
 Sosiaalisesta mediasta löytyy valtava määrä erilaisia tapoja ilmentää vaikkapa sukupuolta. Sen vuoksi ihmisten on yhä helpompi esittää itseään muutoinkin kuin perinteisten naisten ja miesten roolien kautta. Vähitellen erilaiset itseilmaisun tavat leviävät oikeaan maailmaan.
 – Nokian insinöörit, jotka rakensivat matkapuhelinverkkoa 1990-luvulla, eivät varmaankaan ajatelleet luovansa materiaalisia edellytyksiä sille, että 20 vuoden päästä on helpompi ymmärtää itsensä ei-binäärisenä ihmisenä, Olli Sirén sanoo.
 Vaikutukset saattavat olla myös poliittisia. Monen mielestä sosiaalinen media esimerkiksi avitti  Donald Trumpin  Yhdysvaltain presidentiksi.
 – Digitaaliset järjestelmät vaikuttavat siihen, minkälaisia me voimme olla ja minkälaisia elämiä me elämme. Tämä on astetta monimutkaisempi ajatus metaversumista, Sirén summaa.
 "Mikä näissä juhlissa on vikana, kun ihmiset hakevat jo takkia naulakosta ja tekevät lähtöä seuraavaan maailmaan?"  Olli Sirén
 Metaversumi alkaa vaikuttaa myös maapallon luontoon ja sitä kautta esimerkiksi luontokadon ja ilmastonmuutoksen torjuntaan.
 Monissa videopuhelupalveluissa voit jo nykyään lisätä itsellesi digitaalisia asusteita. Voit pukeutua hienosti vaikkapa tärkeään palaveriin ilman, että asusi vaatii grammaakaan puuvillaa. Kansainvälisiin kokouksiin ei enää välttämättä kannata matkustaa, mikä vähentää ilmastoa kuormittavia lentokilometrejä.
 – Ehkä isoin kysymys on, miten emme pakene aiheuttamaamme planetaarista surunäytelmää digitaaliseen kokemukseen, vaan muutumme elämää ylläpitäväksi lajiksi, Sirén sanoo.
 Suuryritysten rooli metaversumissa huolestuttaa
 Metaversumin kehittely herättää myös isoja kysymyksiä ja uhkakuvia, kuten teknologinen kehitys yleensäkin.
 – Tämä ei ole yksistään mikään utooppisen fantastisen hieno ja positiivinen asia. Tähän sisältyy paljon asioita, jotka pitää ratkaista, Olli Sirén huomauttaa.
 Yksi iso kysymys on suurten teknologiayritysten rooli. Ne rakentavat ja hyödyntävät metaversumia pitkälti taloudelliset tavoitteet mielessä.
 Facebook ei ole kehitystyössä suinkaan yksin. Metaversumia rakentavat nyt niin sosiaalisen median yhtiöt, peliyhtiöt kuin kryptotalouden toimijatkin.
 Ne kalistelevat jo nyt miekkojaan metaversumin hallitsijuudesta. Esimerkiksi  Epic Games on joutunut törmäyskurssille Applen ja Googlen kanssa  Tim Sweeneyn metaversumivisioiden vuoksi. Sweeneyn näkemykset eivät asetu täysin kaupallisiin motiiveihin, vaan hän haaveilee metaversumista, joka ei ole suuryritysten hallinnassa.
 Tulevaisuudessa vaikkapa karttapalvelut voivat löytyä laseista. Miia Anttila / Yle
 Metaversumi herättää myös kysymyksiä esimerkiksi yksityisyydensuojasta. Saavatko älylasit tulevaisuudessa kertoa sinulle, kuinka monta yhteistä kaveria sinulla ja vieraalla vastaantulijalla on? Voivatko vaikkapa kaupat hyödyntää virtuaalilasien pupillien seurantaa hyllypaikkojen suunnittelussa tai hintojen dynaamisessa muuttelussa?
 – On meille kaikille parempi, että metaversumista tulee demokraattinen ja sen oikeudet pohjaavat ihmisoikeuksiin ja meidän rooliimme kansalaisina, ei pelkästään kuluttajina. Mikäli jätämme metaversumin vain suuryritysten ja niiden kehittämien tekoälyjen ja algoritmien käsiin, voi kysyä, mikä maailman sitten joskus tulevaisuudessa erottaa  Matrix -elokuvien totalitaristisesta painajaisesta, Sirén toteaa.
 Hän huomauttaa, että Suomella on hyvät mahdollisuudet ja osaamista osallistua metaversumin kehittämiseen.
 – Voisimme pohjoismaisen yhteiskuntaymmärryksen kautta tarjota ei ehkä niin läpensä kaupallista vaan demokraattisempaa ajatusta siihen, miten metaversumi tulee kehittymään. Meidän kannattaa suhtautua arvostavasti kokemukseen, jota pelien parissa paljon viihtyvät nuoret tällä hetkellä kerryttävät.
 Todellisuuspako on yhtä vanha kuin ihminen itse
 "Ihmiset tulevat tänne sen takia, mitä voivat tehdä täällä. He pysyvät sen takia, mitä voivat olla täällä."
 Suurin piirtein näin toteaa Ready Player One -elokuvan päähenkilö esitellessään metaversumia.
 Ihmiset ovat aina haikailleet fantasiamaailmoihin. Raamatussa kultakaupunki hohtaa pilvien raossa ja fantasiakirjat marssittavat eteemme joukon mielikuvituksellisia hahmoja ja maailmoja.
 – Halu lisätä maailmaa ja todellisuutta on yhtä vanha kuin ihminen itse, Olli Sirén sanoo.
 Fantasiat ovat todellisuuspakoa. Reitin eskapismiin tarjoaa myös metaversumi.
 Kryptovaluutat houkuttelevat niitä, jotka eivät perinteisessä taloudellisessa järjestelmässä pysty rikastumaan kovinkaan helposti. Sosiaalisessa mediassa voi esitellä vaikkapa sukupuolisuuksia, joiden julki tuominen voi olla oikeassa maailmassa pelottavaa ja vaarallista.
 – Todellisuuden portinvartijoille, vallanpitäjille ja oikeastaan meille kaikille tämä esittää kysymyksen, mikä näissä juhlissa on vikana, kun ihmiset hakevat jo takkia naulakosta ja tekevät lähtöä seuraavaan maailmaan, Sirén pohtii.
 Voit keskustella aiheesta 31.10. kello 23.00 asti.

Mikä ihme on metaversumi, jonka mukaan Facebook nimesi itsensä uudelleen? "Elät siinä jo nyt", sanoo asiantuntija


Summary: Yhdysvaltojen rokotetavoitteet uhkaavat jäädä saavuttamatta terveysjärjestelmän pahimman vihollisen – itse asiakaskunnan – johdosta, kirjoittaa Puutio.

Kolumni Kolumneja kirjoittaa laaja joukko Ylen ulkopuolisia tekijöitä. > Kaikki kolumnit löydät täältä > Ykkösaamussa kuullut kolumnit Areenassa ja podcasteina
 Viime vuoden maaliskuussa kuljin pitkin sateista ja aavemaisen tyhjää Times Squarea metsästämässä Manhattanin viimeistä etätöihin tarvittavaa näppäimistöä. Läpimäristä sukista huolimatta olisin nauranut ääneen, jos joku olisi tuolloin sanonut, että vaikka koronaan tullaan kehittämään useita rokotteita ennätysvauhdilla, yli viidesosa kansasta tulee näistä kieltäytymään.
 Maskiraivo, koronapassikiukku ja rokotevastaisuus ovat  kuitenkin täysin aitoja ilmiöitä, jotka eivät paljoa naurata, sillä ne pitkittävät koronakurimustamme ihmishenkien kustannuksella täysin tarpeetta.
 Koronapandemian jyllätessä pian jo kolmatta kalenterivuottaan, Suomessa täyden rokotesuojan piiriin on päässyt  noin 70 prosenttia kansasta . Yhdysvalloissa vain vajaa puolet Alabaman ja Mississippin väestöstä on täysin rokotettuja.
 Bidenin lupaama 70 prosentin rokotuskattavuuden saavuttaminen on jäänyt pahasti deltavariantin jalkoihin, ja tutkimuskeskus toisensa jälkeen on ehdottanut uusia toimintamalleja paikallisen koronastrategian pelastamiseksi. Terveysjärjestelmän operatiivisten rakenteiden muuttamisesta ei kuitenkaan ole paljoakaan apua, sillä koronan vastaisessa taistelussa heikoimmaksi lenkiksi ovat paljastuneet asiakkaat itse.
 On hyvä muistaa, että rokotevastaisuudessa on kyse paljon syvemmistä asioista kuin poliittisesta identiteetistä.
 Rokotevastaisuus on vahvinta Yhdysvaltojen syvässä etelässä  sekä kaupunkikeskusten ulottumattomissa olevissa yhteisöissä, joissa sattumoisin myös edellisen presidentin kannatus on voimakkainta. Valitettavan monelle rokottamattomuus on poliittista puhdasoppisuutta todistava hihamerkki tarkkaan harkitun terveyspäätöksen sijaan.
 Suomessakin rokottamattomuuskysymyksestä viritellään kovaa vauhtia puoluepolitiikan sijaissotatannerta tutulla persut-vastaan-muut -asetelmalla. On hyvä kuitenkin muistaa, että rokotevastaisuudessa on kyse paljon syvemmistä asioista kuin puoluejäsenyydestä tai poliittisesta identiteetistä.
 Itse asiassa, rokotevastaisuus on  paljon nykypoliitikan päivänpolttavia kysymyksiä vanhempi ilmiö.  Edward Jennerin  vuonna 1796 keksimä isorokkorokote oli mullistava hetki lääketieteen historiassa, mutta rokotuksia oli vaikea saada käsivarsiin valloillaan olleen rokotevastaisuuden johdosta.
 Vuonna 1813 rokotustahtia lähdettiin nostamaan perustamalla kansallisen rokotusjohtajan tehtävä, mihin
 nousi hienostotaustainen baltimorelainen lääkäri  James Smith.  Hänen vastuullaan oli sekä rokotteiden puolesta kampanjointi että itse rokotenäytteiden postittaminen, joista ensimmäinen sujui varsin mallikkaasti. Valitettavasti postin lajittelu ei kuulunut Smithin vahvuuksiin, ja hänet erotettiin usean ihmisen kuolemaan johtaneen lehmänrokko- ja isorokkolähetyksien keskenään sekoittamisen jälkeen.
 Vasta aluillaan ollut moderni yhdysvaltalainen terveysjärjelmä koki ensimmäisen julkisen nöyryytyksen ja jo pitkään valloillaan ollut taistelu kansan luottamuksesta korkeasti koulutettujen lääkärien ja perinteisten kansanhoitajien välillä kääntyi Smithin erheen vuoksi eliittiä vastaan.
 Kuten  syvän etelän rokotetilastoista näkyy , luottamus ylhäältä johdettuun terveysjärjestelmään ei ole vielä tänäkään päivänä täysin palannut ennalleen.
 Käsin kosketeltavissa oleva luokkajako  isojen kaupunkien eliittien sekä syrjäseutujen kansalaisten välillä on monelle maalaiselle tarpeeksi hyvä syy jättää Valkoisen talon koronaneuvonantaja  Anthony Fauchin  ohjeet omaan arvoonsa.
 Sosiaalisen median muodostamat kaikukammiot pahentavat tilannetta entisestään. Ei ole varmasti kenellekään yllätys,  että viimeisimpien tutkimusten mukaan  rokotevastaisia yhdistää muun muassa ‘epätavallisten uutislähteiden’ ja sosiaalisen median pääsääntöinen käyttö tiedonhankinnassa.
 Toinen Yhdysvaltain rokotevastaisia yhdistävä tekijä on  usko salaliittoteorioihin , ja näitä on viimeisen vuoden aikana todellakin riittänyt.
 Yliopiston käyneen kansainvälisen eliittipyrkyrin näkökulmasta  paikallisia rokottamattomia olisi helppo ylenkatsoa, mutta tarkemmin ajateltuna eipä oma rokotteen luokse johtanut ajatuspolkuni ollut rokotekriitikon mietteitä monimutkaisempi.
 Suoraselkäisenä suomalaisena olen voinut noudattaa valtiovallan käskyjä elämäni varrella sangen turvallisesti, eikä  Salmisen Mikan  lääketieteellisen auktoriteetin vastustaminen tuo omissa piireissäni poliittisia lisäpisteitä. Oma rokotuspäätökseni olikin lopulta sosiaalista minäkuvaani tukeva automaatio.
 Jos olen rokotteen ottaessani väärässä, virheestä ei itseni lisäksi kärsi kukaan muu.
 Näyttää siltä että me rokotetut tulemme mitä todennäköisimmin olemaan historian oikealla puolella, mutta kuinka moni meistä on itse perehtynyt vaikkapa koronarokotteen mahdollisiin haittavaikutuksiin? Ainakin oma käsitykseni rokotteen pitkäaikaisvaikutuksista perustuu täysin muilta omaksumaani tietoon.
 Ainoa mielekäs ero minun ja rokotevastaisen päätöksissä on  tekojemme vaikutuksissa muille. Jos olen rokotteen ottaessani väärässä, virheestä ei itseni lisäksi kärsi kukaan muu.
 Samaa ei voi sanoa koronarokotteen ottamatta jättävistä, joiden päätöksestä voi pahimmillaan käynnistyä pitkä ja kalmaisa tapahtumaketju, josta kaikki eivät selviä. Jopa Alabamassa rokotemyönteisyyttä näyttää löytyvän, kun tuo ketju on osumassa omalle kohdalle, sillä noin 80 prosenttia korkean riskin ryhmään ikänsä vuoksi kuuluvista on molempien annosten suojassa.
 Tämän valossa me rokotetut voimmekin vain toivoa, että rokotevastaisetkaan eivät joutuisi koskaan katumaan päätöksiään.
 Alexander Puutio
 Kirjoittaja on liikenteessä Manhattanin ja Brooklynin kaduilla kahden Pfizerin taktiikalla maski tiukasti kasvoilla - varmuuden vuoksi.
 Kolumnista voi keskustella 31.10. klo 23.00 saakka.

Alexander Puution kolumni: Anna anteeksi Alabaman rokottamattomille, sillä he eivät tiedä mitä he tekevät


Summary: Naispappeutta vastustavia pappeja ja kanttoreita on vähän, mutta osuus on pysynyt vuodesta toiseen pitkälti samana.

Kristilliset herätysliikkeet ovat suurin yksittäinen syy naispappeuden vastustamiseen Suomen evankelisluterilaisessa kirkossa, sanoo aihetta tutkinut käytännöllisen teologian tohtori  Kati Tervo-Niemelä  Itä-Suomen yliopistosta.
 Hänen mukaansa iso osa kirkon työntekijöistä tulee edelleen herätysliikkeiden piiristä. Samoin osalla uusista teologian opiskelijoista on herätysliiketaustaa.
 – Evankelisluterilaisen kirkon liepeillä on Suomessa paljon herätysliikkeitä, joiden piirissä naispappeuteen suhtaudutaan yhä kriittisesti, Tervo-Niemelä toteaa.
 – Muodollisilla linjauksilla ei poisteta sitä tosiasiaa, että kirkossa tulee myös jatkossa olemaan työntekijöitä, joille papin sukupuoli on merkityksellinen. Tämä on selvästi ilmiö, joka ei tule häviämään seurakunnista.
 Naispappeutta vastustavien pappien ja kanttorien osuus on pysynyt 15 viime vuotta pitkälti ennallaan. Asiaa on selvitetty kirkon akateemisten työntekijöiden jäsentutkimuksissa vuodesta 2006 lähtien.
 Viime kyselyssä vuonna 2018 papeista noin joka kahdeskymmenes suhtautui naispappeuteen varauksellisesti. Kanttoreissa varauksella suhtautuvia oli enemmän: noin joka kymmenes.
 – Vastustajien määrä on pysynyt todella tasaisena. Helposti ajatellaan, että nimenomaan vanhat papit suhtautuvat naisppappeuteen kriittisesti, mutta se ei pidä paikkaansa. Toisten jäädessä eläkkeelle uudet tulevat tilalle, Tervo-Niemelä sanoo.
 Vuoden 2018 tutkimuksessa vastustus liittyi papeilla vahvimmin evankelisen liikkeen (Sley) ja Suomen Raamattuopiston vaikutukseen. Kanttoreilla taas vastustus liittyi eniten vanhoillislestadiolaisuuden, Sleyn ja Lähetyshiippakunnan vaikutukseen.
 Yle uutisoi vastikään , että pohjalaisen Pedersören seurakunnan pastori  Dennis Svenfelt  luopuu virastaan, koska ei koe enää voivansa työskennellä yhteistyössä naispappien kanssa.
 Kyrkpressen-lehde n viime vuonna tekemän haastattelun mukaan Svenfelt kuuluu lestadiolaiseen herätysliikkeeseen. Hän oli haastattelun aikaan 24-vuotias.
 Asenteet vaikuttavat uranäkymiin
 Naiset ovat voineet toimia Suomessa pappeina vuodesta 1986 lähtien. Samassa yhteydessä Suomen evankelisluterilainen kirkko hyväksyi erillisen ponnen, jolla haluttiin taata naispappeuden vastustajien mahdollisuudet työskennellä kirkossa.
 – Kirkossa annettiin naispappien vastustajille toimintavapaus heidän erilaisesta näkemyksestään huolimatta. Kirkko ei ole ottanut tähän päivään mennessä ponteen uutta kantaa, Tervo-Niemelä toteaa.
 Papeista ja kanttoreista vain noin 1-2 prosenttia vastustaa naispappeutta ehdottoman jyrkästi niin, ettei suostu heidän kanssaan yhteistyöhön. Lievempi vastustus on tätä yleisempää.
 Asenteet vaikuttavat Tervo-Niemelän mukaan naisten uramahdollisuuksiin kirkollisissa tehtävissä, vaikka kirkon yleinen linja on ehdottoman yhdenvertainen.
 – Jyrkimmät vastustajat karsiutuvat pois jo siksi, että kirkko ei nykyään vihi papiksi henkilöä, joka ei suostu työskentelemään naispappien kanssa.
 – Varauksellisesti suhtautuvia tulee kuitenkin yhä edelleen jatkossa papeiksi. Esimerkiksi teologian opiskelijoista osa suhtautuu naispappeuteen varauksella.
 Lievempikin vastustus luo Tervola-Niemelän mukaan ilmapiirin, jossa miehet etenevät kirkossa naisia helpommin korkeampiin tehtäviin.
 Vaikka kirkon työntekijät itse suhtautuisivat naispappeuteen myönteisesti, saattavat luottamushenkilöiden asenteet olla nuivempia.
 – Seurakunnan luottamushenkilöillä voi olla niin sanottu perinteinen asennemaailma, jossa miehellä on kirkossa tietyt roolit, Tervo-Niemelä sanoo.
 – Miehille ollaan esimerkiksi taipuvaisempia esittämään korkeampia tehtäviä. Moni nainen on kokenut ammatillisen etenemisen kirkossa miehiä vaikeammaksi.
 Piispa: "Torjuva kanta hyväksytään, mutta töitä täytyy tehdä kaikkien kanssa"
 Asenteissa on Tervo-Niemelän mukaan myös selkeitä hiippakuntakohtaisia eroja. Etelä-Suomessa vastustusta on vähemmän kuin esimerkiksi Pohjanmaalla.
 – Oulun ja Lapuan hiippakunnat ovat perinteisesti olleet sellaisia, joissa naispappeutta vastustetaan enemmän kuin muualla.
 Lapuan hiippakunnan piispa  Simo Peura  sanoo, että tutkijan näkemys on yllättävä.
 – Täytyisi varmaan päästä vähän tarkemmin selville, minkälaisiin tutkimuksiin tämä tieto perustuu.
 – Yleisesti voin sanoa, että meillä on ja on ollut pappeja, jotka eivät naispappeutta hyväksy, mutta toimivat alttarilla yhteistyössä naispuolisten kollegoiden kanssa.
 Hänen mukaansa Lapuan hiippakunnassa on ollut 2010-luvulla kaksi seurakuntaa, joiden "toimintaan on täytynyt puuttua". Syynä kummassakin oli työvuorojen järjestely siten, että osa papeista ei työskennellyt alttarilla naisten kanssa samaan aikaan.
 – Linja on, että periaatteellinen torjuva kanta hyväksytään, mutta työ pitää hoitaa niin, että yksittäisistä tehtävistä ei kieltäydytä siksi, että toinen papeista on sukupuoleltaan nainen, Peura sanoo.
 Kirkossa on hänen mukaansa nykyään hyvin vaikea toimia hyväksymättä naispappeutta. Kaikista Suomen virassa toimivista papeista noin puolet on naisia.
 – Ei yksinkertaisesti ole sellaisia virkoja ja tehtäviä, joissa voisi olla tekemättä töitä naisten kanssa.
 Peura pitää omassa hiippakunnassaan isompana ongelmana joidenkin seurakuntalaisten torjuvaa asennetta.
 – Yksittäiset henkilöt suhtautuvat naispappeuteen torjuvasti ja saattavat esimerkiksi kirjoitella siitä epäasiallisesti lehtien mielipidepalstoilla. Näiden asenteiden muuttaminen on hankalaa.
 Lue myös:
 Tuomiokapituli vahvisti Pedersören pastorin eron pappisvirasta – piispan mukaan naispappien kanssa pitää voida työskennellä
 Ruotsinkielisen Pedersören seurakunnan pastori jättää tehtävänsä – ei koe voivansa tehdä yhteistyötä naispappien kanssa

Herätysliikkeiden vaikutus näkyy naispappeuden vastustamisessa kirkossa – "Tämä on ilmiö, joka ei häviä seurakunnista"


Summary: Englantia puhuneiden varkaiden uskotaan työskennelleen yksityisen viinikeräilijän laskuun.

Useita arvokkaita viinipulloja lähti kahden varkaan matkaan Cáceresin kaupungissa Espanjassa keskiviikkona.
 Varkaat anastivat hotellin ravintolan kellarista kaikkiaan 45 viinipulloa. Niiden joukossa oli erittäin harvinaislaatuinen, 215 vuotta vanha Château d’Yquem -pullo, jonka arvo on noin 350 000 euroa.
 Yksi hotellikompleksi Atrion omistajista,  José Polo , kertoo, että varkaita oli kaksi, englantia puhuneet mies ja nainen.
 – He olivat ammattilaisia ja tiesivät tarkalleen, mitä tekivät, sanoo Polo  the Guardian -lehden  mukaan.
 Pari kirjautui sisään hotelliin ja illallisti hotellin hulppeissa ravintoloissa. He pyysivät hotellin vastaanottovirkailijalta lisää annoksia, jolloin virkailija poistui keittiöön eikä näin ollen seurannut valvontakameramonitoreja. Tässä välissä mies pujahti hotellin kellariin, missä säilytetään yli 40 000 kallisarvoista viinipulloa.
 Pariskunta kirjautui hotellista ulos keskiviikon varhaisina tunteina. He maksoivat luottokortilla ja häipyivät paikasta kassit täynnä viinipulloja.
 Polon mukaan on selvää, että pari työskenteli yksityiselle viinikeräilijälle, sillä varastettuja pulloja ei voi kaupata avoimilla markkinoilla.
 Poliisi tutkii varkautta.

Varkaat vohkivat 350 000 euron viinipullon espanjalaisravintolan kellarista


Summary: Eri puolilla Suomea asuneet miehet syyllistyivät yhteensä 20 syytekohtaan. Huumebisnes toi kahdelle miehelle voittoa yhteensä satoja tuhansia euroja.

Neljä miestä on tuomittu eri pituisiin vankeustuomioihin törkeistä huumausainerikoksista Kymenlaakson käräjäoikeudessa.
 Tuomittujen rikosten taustalla on viime talvena alkanut huumausainerikosvyyhti, jossa oli osallisena henkilöitä eri puolilta Suomea. Rikokset tapahtuivat tämän vuoden tammikuun ja kesäkuun välisenä aikana.
 Vuonna 1986 syntynyt lahtelaismies myi ja levitti pääkaupunkiseudulle kymmeniä kiloja marihuanaa. Mies käytti rikoksissaan salattua viestintäjärjestelmää. Hänellä oli käyttäjänimenään erään hevosen nimi, joka löytyy hänen puoliksi omistamansa lämminverisen hevosen sukupuusta.
 Lahtelaismies välitti helmikuussa lähes 20 000 ekstaasitablettia ja lähes seitsemän kiloa amfetamiinia Kymenlaaksoon. Osa amfetamiinierästä osoittautui ketamiiniksi, jota käytetään nukutusaineena ihmisille ja eläimille esimerkiksi leikkauksissa.
 Vaarallisen vahvaa amfetamiinia
 Huume-erän vastaanottaja Kymenlaaksossa oli tuomion mukaan vuonna 1975 syntynyt kouvolalaismies, jonka kanssa lahtelaismies oli yhdessä myynyt ja levittänyt huumeita eteenpäin.
 Kouvolalaismies oli antanut ekstaasitabletteja testiin ennen niiden myyntiä ja jatkanut amfetamiinia tarkoituksenaan suurentaa myytävää määrää.
 Jatkettava amfetamiini on ollut massaltaan vähintään 90-prosenttista ja jatkettuna noin 70–80-prosenttista. Amfetamiini on ollut tuomion mukaan erityisen vaarallista, sillä normaalisti amfetamiinin massaprosentti on huumausainevalmisteissa noin 25 prosenttia.
 Kymenlaaksoon toimitettua huume-erää oli säilytetty toisen kouvolalaisen, vuonna 1974 syntyneen miehen asunnossa. Tulli teki hänen asuntoonsa kotietsinnän viime kesäkuussa ja takavarikoi sieltä jäljellä olleet noin 13 500 ekstaasitablettia ja alle 300 grammaa amfetamiinia.
 Jutun neljäs tuomittu on hyvinkääläinen vuonna 1994 syntynyt mies, joka oli tilannut lahtelaismieheltä viisi kiloa amfetamiinia ja 5 000 ekstaasitablettia.
 Mies oli lopulta saanut haltuunsa neljä kiloa amfetamiinia ja myynyt sitä eteenpäin. Syyttäjän mukaan huumeet oli toimitettu Kouvolaan Kuusankoskelle, josta tilaaja tai joku toinen henkilö oli käynyt noutamassa ne.
 Kovin tuomio 11 vuotta
 Syytekohtia oli yhteensä 20. Tuomiot annettiin muun muassa törkeistä huumausainerikoksista, laittomasta tuontitavaraan ryhtymisestä, huumausaineen käyttörikoksista ja lääkerikoksista sekä dopingrikoksista, sillä myynnistä tuomitut välittivät myös dopingaineita.
 Syyttäjä vaati lahtelaismiehelle 13 vuoden vankeusrangaistusta, mutta hänet tuomittiin 11 vuoden vankeuteen. Lisäksi hänet määrättiin menettämään rikoksen taloudellisena hyötynä tulleet 150 000 euroa ja menettämään yhteisesti hänen kanssaan toimineen kouvolalaismiehen kanssa yli 160 000 euroa.
 Lahtelaismiehen kanssa toimineelle kouvolalaismiehelle syyttäjä vaati taloudellisen hyödyn menettämisen lisäksi 11 vuoden vankeusrangaistusta. Mies tuomittiin 8,5 vuoden vankeuteen.
 Huumeita hallussaan pitänyt kouvolalaismies tuomittiin vaaditun 5 vuoden vankeusrangaistuksen sijaan 4 vuoden ja 8 kuukauden vankeuteen ja maksamaan valtiolle noin 7 300 euroa. Huumeiden säilyttämisestä asunnossaan epäilty kouvolalaismies sai myös tuomion ampuma-aserikoksesta ja vaarallisen esineen hallussapidosta.
 Hyvinkääläismies tuomittiin vaaditun 9 vuoden sijaan 6 vuoden vankeuteen ja menettämään 60 000 euroa.
 Kaikki määrättiin myös maksamaan rikosuhrimaksu ja muita korvauksia.
 Tuomio ei ole lainvoimainen, eli siitä voi vielä valittaa.
 Lue lisää:   Huumekauppaa käytiin hevosen nimellä – neljä miestä sai syytteet törkeistä huumerikoksista Kouvolassa

Mies myi hevosen nimellä kymmeniä kiloja marihuanaa ja välitti erittäin vaarallista huumausainetta – neljä tekijää vankeuteen


Summary: Luonnonvarakeskus ja Pellervon taloustutkimus laativat ehdotuksen eläinten hyvinvointimerkinnästä. Se kertoisi eläinten terveydestä, käsittelystä ja mahdollisuudesta liikkua.

Uusi ruokatuotteiden merkintä kertoisi eläinten hyvinvoinnista ja ruuan tuotantotavoista. Ehdotuksen ovat kehittäneet Luonnonvarakeskus (Luke) ja Pellervon taloustutkimus (PTT).
 Merkinnässä hyvinvointi tarkoittaa eläimen omaa kokemusta olotilastaan, ja se pohjautuu tieteelliseen määritelmään.
 Merkinnän perusteita ovat terveys, hyvät olosuhteet sekä hyvä kohtelu ja käsittely. Sen saamiseen vaikuttavat myös eläimen mahdollisuus liikkua esimerkiksi karsinassa tai pihatossa.
 Hyvinvointimerkintä voi Luken ja PTT:n mukaan auttaa tuottajia parantamaan tuotantoeläinten elämää ja saamaan kohtuullisen korvauksen työstään.
 Kolmen tason merkkejä
 Luke ja PTT jakaisivat ruuille hyvinvointimerkintöjä kolmella eri tasolla.
 Ensimmäinen taso kuvaa hyvää suomalaista tuotantotapaa. Siinä on keskeisiä eläinten hyvinvointia edistäviä toimenpiteitä.
 Toisella tasolla vaatimukset nousevat. Merkintä tuo eläimille esimerkiksi lisää tilaa ja virikkeitä. Se kiinnittää myös entistä enemmän huomiota eläimen käytökseen ja terveyteen, joita mitataan.
 Kolmannen tason toimenpiteet ovat kunnianhimoisimpia. Tilavaatimus ja ulkoilumahdollisuus vastaavat luomua. Taso tähtää vaativien asiakkaiden markkinaan.
 – Korkeampi vaatimustaso tarjoaa eläimille lisää hyvinvointia, mutta se myös nostaa kustannuksia. Kuluttajan on oltava valmis maksamaan korkeammasta hyvinvoinnista ja sen todentamisesta, jotta hyvinvointimerkittyjä tuotteita saadaan markkinoille, hankkeen johtaja  Jarkko Niemi  Lukesta kertoo tiedotteessa.
 Hyvinvointi kiinnostaa suomalaisia
 Merkintämallia voidaan nyt alkaa työstää alan toimijoiden kanssa. Käyttöönotto vaatii Luken ja PTT:n mukaan kotieläintilojen, elintarvikealan yritysten ja kaupan osallistumista sekä kuluttajien tietoisuutta merkinnästä.
 Merkintää voisivat käyttää muun muassa liha- ja maitoyritykset, munanpakkaamot ja elintarvikekauppa. Siitä hyötyisivät myös alan viranomaiset, kansalaisjärjestöt ja maatalousyrittäjät.
 Eläinten hyvinvointi kiinnostaa kuluttajia. Hankkeen kyselytutkimuksen perusteella 61 prosenttia suomalaisista on valmis ostamaan hyvinvointimerkittyjä tuotteita. Moni kuluttaja antoi positiivista palautetta merkinnästä viime syksyn tuotekokeilussa.
 Kiinnostuksesta huolimatta Suomessa ei ole käytössä ruoka-alan yhteistä eläinten hyvinvoinnista kertovaa laatumerkintää.
 Maksaisitko eläinten hyvinvointimerkinnällä varustetusta ruuasta lisähintaa? Voit keskustella aiheesta 30.10 kello 23.00 asti.

Maksaisitko ruuasta enemmän, jos se parantaisi eläinten oloja? Uusi merkintä kertoisi eläinten hyvinvoinnista


Summary: RKP tähtää aluevaaleissa yli 5 prosentin kannatukseen. Tavoitteena on suurimman puolueen asema kahdella alueella.

Hallituspuolue RKP vaatii aluevaaliohjelmassaan, että kaikkien oikeus hyviin hoito- ja hoivapalveluihin taataan asuinpaikasta ja tulotasosta riippumatta.
 – Hoidon on oltava lähellä sinua, missä ikinä asut, ja sinun tulisi myös saada hoitoa omalla äidinkielelläsi, RKP:n puheenjohtaja  Anna-Maja Henriksson  sanoo tiedotteessa.
 Vaaliohjelmassaan RKP puolustaa pieniä sairaaloita ja haluaa, että niiden toimintoja kehitetään. Puolueen mukaan myös pienemmillä sairaaloilla tulee olla oikeus suorittaa tavanomaisia päiväkirurgisia leikkauksia ja ylläpitää ympärivuorokautista päivystystä.
 – Pienemmillä sairaaloillamme tulee olemaan keskeinen rooli uusilla hyvinvointialueilla ja niiden pitäisi tasavertaisesti pystyä tarjoamaan monipuolista terveydenhuoltoa kaikkialla maassa, Henriksson sanoo.
 Erityisesti Vaasan keskussairaalan ympärivuorokautinen päivystys on ollut RKP:lle tärkeä kysymys. Kevään 2019 hallitusneuvotteluissa puolue sai tavoitteensa läpi, ja Vaasan sairaalan laaja päivystys kirjattiin hallitusohjelmaan.
 Vaasan keskussairaala muuttui laajan ympärivuorokautisen päivystyksen sairaalaksi viime vuoden alussa.
 Hoitojonoista eroon yksityisen avulla
 RKP haluaa myös eroon koronan aikana kasvaneista hoitojonoista. Henrikssonin mielestä hoitojonojen lyhentämisessä kannattaisi hyödyntää myös yksityistä sektoria.
 – Palvelusetelillä asiakas saisi itse valita itselleen parhaan ratkaisun.
 RKP tavoittelee aluevaaleissa yli viiden prosentin kannatusta. RKP ilmoittaa tavoitteekseen olla suurin puolue Itä-Uudellamaalla ja Pohjanmaalla sekä toiseksi suurin Länsi-Uudellamaalla.
 Aluevaalit pidetään 23. tammikuuta. Vaaleissa valitaan jäsenet aluevaltuustoihin, jotka käyttävät ylintä päätösvaltaa sote-uudistuksessa perustettavilla hyvinvointialueilla.
 21 hyvinvointialuetta vastaavat jatkossa sosiaali- ja terveydenhuollon sekä pelastustoimen järjestämisestä. Poikkeuksena on Helsingin kaupunki, joka vastaa sote-palvelujen ja pelastustoimen järjestämisestä eikä kuulu mihinkään hyvinvointialueeseen.
 Lue aiheesta lisää:
 Mistä aluevaltuutetut oikein päättävät? Kysyimme sotepomolta 5 kysymystä aluevaaleista
 "Kyyti on kylmää pienille kunnille" – Kristillisdemokraatit varoittaa vallan keskittymisestä tammikuun aluevaaleissa
 Vasemmistoliitto peräänkuuluttaa sote-alan ammattilaisille nykyistä parempia työoloja

RKP julkisti puolueen aluevaaliohjelman: Hoidon oltava kaikkien lähellä, pieniä sairaaloita kehitettävä


Summary: Runsas vuosi sitten avautuneella Kimolan kanavalla Kouvolassa riitti kesällä uteliaita kävijöitä. Reitin ainutlaatuisuus viehättää, mutta palveluita kaivattaisiin enemmän.

Kimolan kanava on hiljentynyt. Ensimmäinen kokonainen veneilykesä alkaa olla pian ohi.
 Kesällä liikennettä riitti, sillä uutuudenviehätys houkutti Iitin ja Kouvolan rajalla kulkevalle kanavalle kävijöitä niin vesiteitse kuin maita pitkin.
 Noin 5,5 kilometriä pitkä Kimolan kanava avautui elokuussa 2020 . Kun vajaaksi jääneenä avajaisvuonna sulutuksia tehtiin noin 800, niin nyt ensimmäisenä kokonaisena kesänä niitä oli yli kaksinkertaisesti lähes 1 700.
 Veneiden tarkkaa lukumäärää ei tiedetä, koska yhdessä sulutuksessa voi kulkea yksi vene tai ruuhkaisimpaan aikaan jopa seitsemän. Joidenkin arvioiden mukaan veneitä on kulkenut kanavasta touko-lokakuun aikana noin 5 000.
 Uutuudenviehätys on houkutellut matkailijoita Kimolan kanavalle. Arkistokuva elokuulta 2020. Pyry Sarkiola / Yle
 Veneilijöitä kulki kanavassa etukäteen ennakoitua enemmän ja kesä oli Kouvolan kaupungin matkailupäällikkö  Raija Sierman  mielestä matkailullisesti onnistunut.
 – Veneitä liikkui, ja kanavalla kävi näitä niin sanottuja kumipyörämatkailjoita ihan mukavasti, sanoo Sierman.
 Kimolan kanava houkuttelikin veneilijöiden lisäksi paikalle myös autolla tai moottoripyörällä liikkuneita ohikulkijoita, jotka ovat käyneet ihmettelemässä kanavaa.
 Tämä on lisännyt asiakkaiden määrää myös Virtakiven vierasvenesataman kupeessa toimivalla Virtakiven saunalla ja kahvilalla.
 Vuolenkosken ja Virtakiven välissä ei ole toistaikseksi palveluita veneilijöille. Joonas Haverinen / Yle
 Veneitä olisi sekä matkailupäällikön että yrittäjän mielestä voinut olla kesän aikana enemmänkin, mutta  Päijänteen tulvat alkukesällä nostivat virtauksen osalle liian hurjaksi .
 – Veneilijöitä ei ollut keväällä niin paljon kuin esimerkiksi ensimmäisenä syksynä. Pienet veneet eivät uskaltaneet tulla, kun tässä kohtaa Kymijoki on kapea, minkä vuoksi virtaus oli kova, kertoo Virtakiven saunan ja kahvilan yrittäjä  Eija Parkkinen .
 Polttoainejakelu avautuu ensi kesänä
 Kouvolan kaupunki ylläpitää Virtakiven vierasvenesatamaa, jossa kiinnittyminen oli tänä kesänä vielä maksutonta.
 Ensi vuonna käyttöön otetaan mobiilisovellus, jolla voi varata ja maksaa satamapaikan.
 Vierasvenesatamassa on veneilijöille juomavesipiste sekä imutyhjennyslaite septitankin tyhjennystä varten. Toivottu polttoainemyynti avautuu ensi kesänä.
 Veneilijät ovat toivoneet polttoaineenjakelupistettä, joka on valmiina odottamassa ensi kesän veneilykautta. Pyry Sarkiola / Yle
 Satamassa on wc, jätepiste ja tulentekopaikka, mutta muita palveluita ei ole ollut. Niiden perässä on kuljettava parinsadan metrin päässä olevalle Virtakiven saunalle ja kahvilalle. Jossa on järjestetty peseytymismahdollisuuksia ja tarvittaessa myös majoitusta.
 – Tänä kesänä ei ollut vielä käytössä majoitustiloja, mutta annoin oman kotini majoituskäyttöön ja nukuin itse toimistossa.
 Ensi kesänä Parkkinen saa nukkua omassa kotonaan, kun majoitustilat valmistuvat. Muutoin hän on valmis tekemään kaikkensa, jotta vierailusta jää mukava kokemus.
 – Jos veneilijä pyytää heittämään kuperkeikan, niin heitetään. Minä haluan, että heille tulee hyvä mieli ja he tulevat uudestaankin tänne, sanoo yrittäjä Eija Parkkinen.

 Palvelut harvassa
 Kouvolan kaupungin teetti Kimolan kanavalla liikkuneille kävijätutkimuksen. Sen mukaan reittiin ollaan tyytyväisiä ja sitä pidetään ainutlaatuisena. Kävijät ovatkin erittäin halukkaita suosittelemaan reittiä myös muille.
 Parannettavaa sen sijaan on palveluissa, joita toivotaan lisää sekä kanavan sulun alueelle että reitin varrelle.
 Virtakiven vierassatamassa ei ole peseytymistiloja tai ravintolapalveluita.  Niitä saadakseen on mentävä parinsadan metrin päässä olevaan kahvilaan. Pyry Sarkiola / Yle
 Päijänteeltä päin saapuessa viimeinen pysähdyspaikka ennen Kimolan kanavaa on Vuolenkoskella. Jotkut veneilijät ovat pysähtyneet Hiidensaaren retkisatamassa ja jokunen Oravalan kartanon venelaiturilla, mutta kanavan jälkeen palveluita on saatavissa vasta Virtakivessä.
 – Toki olisi toivottavaa, että palveluita olisi reitin varrellakin, mutta se on kiinni siitä, miten yrittäjät innostuvat asiasta ja kokevat veneilijöiden merkityksen, sanoo Kouvolan kaupungin matkailupäällikkö Raija Sierman.
 Virtakiven vierassatamasta matkailijat pitäisi saada houkuteltua vielä tutustumaan muutoinkin Kouvolaan. Siinä riittää vielä työsarkaa, sanoo Kouvolan kaupungin matkailupäällikkö Raija Sierman. Pyry Sarkiola / Yle
 Virtakiven saunan ja kahvilan yrittäjä Eija Parkkinen toivottaa uudet yrittäjät tervetulleeksi Kymijoen varrelle.
 – Mitä enemmän on palveluita sitä enemmän on nähtävää ja koettavaa, mikä lisää kiinnostavuutta, toteaa Parkkinen.
 Kimolan kanava sulkeutuu sunnuntaina 31.10.2021 ja avautuu jälleen toukokuun alussa.

Yrittäjä on valmis vaikka heittämään kuperkeikan: "Haluan, että heille tulee hyvä mieli" – uusi kanava houkutteli heti tuhansia veneilijöitä


Summary: Keskustan Jari Leppä kannattaa Lammin Evon kehittämistä retkeilyalueena. Vihreiden Krista Mikkonen katsoo, että tiedekansallispuisto-status olisi taloudellisesti merkittävä koko Hämeenlinnan seudulle.

Hämeenlinnan Evosta tehty laaja tiedekansallispuistoselvitys ei riitä keskustan maa- ja metsätalousministeri  Jari Lepälle . Leppä kertoi  Hämeen Sanomissa  keskiviikkona, että Evon retkeilyalueen kehitystyötä pohtimaan asetetaan työryhmä.
 Lehti kertoo vihreiden ympäristöministeri  Krista Mikkosen  ja ministeri Jari Lepän olevan täysin eri kannoilla siitä, tarvitaanko Hämeenlinnan Evolle tiedekansallispuistoa. Ylelle Leppä kertoo, että Evoa tulee kehittää nimenomaan retkeilyalueena.
 – Meillähän ei hallitusohjelmassa ole mitään mainintaa Evosta, eikä toimenpiteistä, mitä siellä tehdään. Meillä on siellä voimassa oleva erittäin monipuolinen, monikäyttöinen retkeilyalue. Me haluamme ministeriössä, että retkeilyalue jatkuu ja kehittyy edelleen, Leppä sanoo.
 Lepän mukaan Metsähallitus on samalla tavalla lähtenyt kehittämään retkeilyaluetta edelleenkin.
 – Myös paikallisilla toimijoilla on halua siihen, että se säilyy monipuolisesti ihmisten käytössä erilaisissa aktiviteeteissa, mitä se nytkin on ollut – opetusta, koulutusta, tutkimusta myöten kaikkinensa. Eli tämä on se linja, mikä siellä on. Mitään yhteistä sopimusta ei Evon osalta ole ja siksi sitä kehitetään retkeilyalueena, painottaa ministeri Jari Leppä.
 Kenellä on se viimeinen sana, mikä status Evon retkeilyalueella mahdollisesti tulevaisuudessa on?
 – Retkeilyalueita hallinnoi Metsähallitus sekä maa- ja metsätalousministeriö ja sen pohjalta se päätöksentekopaikka on meillä.
 Mikkonen: toivottavasti sopu löytyy
 Vihreiden ympäristöministeri Krista Mikkonen ei usko, että Evon alue tarvitsee uutta työryhmää. Evon tiedekansallispuistoa valmisteleva työryhmä on tehnyt asiasta laajan selvityksen, jonka loppuraportti luovutettiin Mikkoselle kesäkuun lopulla.
 – Työryhmä on miettinyt kaiken kaikkiaan retkeilyalueen tulevaisuutta ja lisäksi tehdään parhaillaan muutakin ulkoilustrategiaa. Tarkastelussa on itse asiassa retkeily- ja ulkoilualueiden näkökulma ja niiden kehittäminen. Tässä on nyt näitä työryhmiä istunut, että en tiedä mitä lisäarvoa tämä Lepän työryhmä toisi tähän työhön, josta materiaalia on paljon ja kansallispuiston ympärillä on istunut myös oma työryhmä.
 Mikkonen muistuttaa, että Evon asiassa kannattaisi tutustua siihen, mitä näissä jo olleissa työryhmissä on saatu aikaan ennen kuin lähdetään perustamaan uusia työryhmiä.
 – Mutta toki tämä on tietysti naapuriministeriön asia.
 Mikä on ympäristöministeriön tavoite Evon asiassa?
 – Tavoite on jatkaa keskustelua ja valmistelua. Itse olen huomannut, että aika monella alueella, vaikka ensin on ehkä ollut epäilyksiä, niin ajan myötä on huomattu, että kansallispuisto on juuri se paras vaihtoehto. Kun se on perustettu, niin alueen asukkaat ovat tunteneet suurta ylpeyttä kansallispuistostaan. Uskon, että myös Hämeenlinnan seudulla tällainen kehitystuntemus on varsin todennäköinen.
 Mikkosen mukaan kansallispuistona ratkaisu olisi aluetaloudellisesti merkittävästi varmemmalla pohjalla ja auttaisi Hämeenlinnan seutua taloudellisesti.
 Evon kansallispuiston ydinalueena toimisi valtion omistama, nykyinen Natura-ohjelmaan kuuluva Evon retkeilyalue. Sitä täydennettäisiin Nerosjärven rannoilla sijaitsevilla valtion omistamilla mailla suojelualueineen sekä yhdellä suojelualueiden kautta kokonaisuuteen rajoittuvalla valtion maan palstalla Sudenpesänkankaasta itään.

Tuleeko Hämeenlinnan Evosta kansallispuisto vai pysyykö se retkeilyalueena? Ministereillä eri näkemykset


Summary: Seurakunnan oletus on, että kellot on viety viime viikonloppuna pimeän aikaan. Varkauden motiiviksi arvellaan kellojen materiaalia.

Tuusulassa Jokelan kirkon kirkonkellot on varastettu.
 Seurakunnan oletus on, että kellot on viety viime viikonloppuna pimeän aikaan. Tapauksesta  uutisoi ensimmäisenä Keski-Uusimaa .
 – Kellotapuliin on menty väkivalloin sisään, kellojen kiinnityspultit on irroitettu rälläkällä ja kellot ovat pudonneet betonilattialle, kertoo Tuusulan seurakunnan viestinnän työalavastaava  Tuula Rasilainen .
 Silminnäkijähavaintoja tapahtuneesta ei ole. Rasilainen itse uskoo, että varkaita on ollut useampi.
 – Ei niitä yksi ihminen saisi siirrettyä minnekään.
 Jokelan kirkko odottaa purkamista, mutta ajatuksena on ollut, että kellotapuli säilytettäisiin, sillä sen vieressä on uurnalehto.
 – Nyt kirkonkelloja ei voida soittaa, kun sinne haudataan uurna, harmittelee Rasilainen.
 Hänen mukaansa on mahdollista, että kellotapuliin hankitaan vielä uudet kellot. Varastetuista kelloista ollaan tekemässä rikosilmoitus tänään perjantaina, Rasilainen kertoo.
 Kupari kiinnostaa varkaita
 Varastettuja kirkonkelloja oli kaksi. Seurakunnan oletus on, että ne on valmistettu kellometalliksi kutsutusta pronssilaaduista, joka sisältää noin 80 prosenttia kuparia ja 20 prosenttia tinaa. Täyttä varmuutta tästä tai esimerkiksi kellojen painosta ei kuitenkaan ole.
 – Kellojen materiaali on varmaan ollut motiivi, toteaa kuitenkin Tuula Rasilainen.
 Metallien ja erityisesti kuparin markkinahinta on tällä hetkellä korkea, mikä on omiaan lisäämään varkauksia, kertoo Teräskolmio Oy:n toimitusjohtaja  Erja Yli-Kahila . Teräskolmio on metalliromun kierrätykseen erikoistunut yritys.
 – On yleinen trendi että kun hinnat ovat korkealla, niin kuparikatot, pronssipatsaat ja kaikki muu vähänkin arvokkaampi metalli kiinnostaa varkaita, hän toteaa.
 Yli-Kahila arvelee, että suurin osa varastetusta tavarasta päätyy Viroon, Baltian maihin ja Venäjälle, jossa varastettua tavaraa on helpompi myydä.
 – Suomessa se on hankalampaa, sillä meidän alan yrityksillä on hyvät, valtakunnalliset tiedotuskanavat varkauksien varalle. Otamme yhteyden poliisiin, jos joku tulee kauppaamaan varastetulta vaikuttavaa tavaraa.
 Voit keskustella aiheesta lauantaihin 30.10.2021 kello 23 saakka.
 Lue seuraavaksi:
 Ulkomaalaiset kuparivarkaat piinaavat rakennustyömaita – yhdellä kertaa viedään jopa yli 1 000 kiloa kuparia  (Juttu vuodelta 2020)
 Kuparivarkaat iskivät Aalto-yliopiston kampukselle Espoossa – saaliiksi julkisivu- ja räystäspeltejä sekä kaiteita  (Juttu vuodelta 2020)

Joku varasti Jokelan kirkonkellot viikonloppuna pimeyden turvin – tapuliin tunkeuduttu väkivalloin sisään ja kellot irrotettu rälläkällä


Summary: THL:n mukaan koronapassin laajentaminen voisi olla nopea tapa suojata potilaita ja henkilökuntaa koronalta. Tiedossa on tilanteita, joissa rokottamaton työntekijä on tartuttanut tautia hoidettaviin.

Ministerit, ministeriöt ja valtioneuvosto

Terveyden ja hyvinvoinnin laitos (THL) ehdottaa, että hoitohenkilöstön rokotussuoja voitaisiin varmentaa väliaikaisesti koronapassin avulla.
 Tämä tarkoittaisi sitä, että työnantaja voisi koronapassin avulla varmistaa, että työntekijä ei todennäköisesti aiheuta merkittävää tartuntariskiä hoidettavilleen tai kollegoilleen. THL:n mukaan koronapassin laajentaminen voisi olla nopea tapa suojata heitä.
 THL esitti perjantaina asiaa sosiaali- ja terveysministeriölle (STM). Koronapassista voitaisiin THL:n tiedotteen mukaan säätää pandemian ajaksi tartuntatautilakiin tilapäinen pykälä, jolla voitaisiin velvoittaa tai sallia koronapassin käyttö hoivahenkilöstön rokotussuojan varmistamiseen.
 Pääkaupunkiseudun koronakoordinaatioryhmä vaati  aiemmin tällä viikolla  hoitohenkilökunnalle rokotepakkoa. Pääkaupunkiseudulla on tiedossa tilanteita, joissa rokottamaton työntekijä on levittänyt taudin esimerkiksi hoivakotiin.
 Ylen tietojen mukaan  Eurajoella  rokottamattoman hoitajan levittämä koronatartunta johti iäkkään henkilön kuolemaan.
 STM: Ehdotus vaatii oikeudellista arviointia
 STM arvostelee omassa tiedotteessaan THL:n ehdotusta osin puutteelliseksi. Ministeriön mukaan ehdotuksessa ei arvioida kunnolla sen lainsäädännöllisiä reunaehtoja.
 STM:n mukaan kyse on periaatteellisesti laajakantoisesta asiasta, jossa on punnittava yhtäältä myös hoito- ja hoivahenkilön oikeuksia sekä työoikeudellisia kysymyksiä. Kyse on ministeriön mukaan yhdenvertaisuudesta, syrjinnän kiellosta, henkilökohtaisesta koskemattomuudesta sekä yksityiselämän ja henkilötietojen suojasta.
 STM:n mukaan myös sitä tulisi arvioida, mitä työntekijälle seuraisi siitä, ettei hänellä olisi passia ja miten toimittaisiin tilanteessa, jossa työntekijällä ei olisi terveydellisistä syistä mahdollisuutta ottaa rokotetta.
 STM näpäyttää tiedotteessaan, että se toivoisi THL:n asiantuntijalaitoksena kiinnittävän huomiota ehdotuksensa toteuttamiskelpoisuuden arviointiin.
 STM:n kansliapäällikkö  Kirsi Varhila  ennakoi  Ylen haastattelussa tiistaina , että käytännössä rokotevelvollisuuden säätäminen on osoittautunut hankalaksi.
 Vähiten rokotuksia sosiaalialan hoitajilla
 THL:n pääjohtajan  Markku Tervahaudan  mukaan koronapassin käyttäminen olisi todennäköisesti nopeampi ratkaisu kuin koronarokotuksen lisääminen osaksi tartuntatautilaissa vaadittua sosiaali- ja terveydenhuollon työntekijöiden rokotussuojaa.
 Terveydenhuollon ammattilaisten koronarokotuskattavuus oli syyskuun loppupuolella ensimmäisen annoksen osalta vähintään 90 prosenttia ja toisen annoksen osalta 80 prosenttia, THL toteaa tiedotteessaan. Luvut ovat korkeammat kuin väestössä keskimäärin.
 Terveydenhuollon ammattiryhmistä vähiten rokotuksia ovat ottaneet sosiaalialan hoitajat. He työskentelevät hoivakodeissa sekä ikääntyneiden asumis- ja palveluyksikössä, joiden asukkailla on erityinen riski saada vakava koronatauti.
 Sosiaali- ja terveysalan ammattijärjestöt eivät lämpene suunnitelmille. Suomen lähi- ja perushoitajaliiton Superin  Silja Paavola  sanoo tiedotteessa, että THL:n esityksen tulisi koskea koko sote-henkilöstöä, ei vain hoitajia.
 Tehyn toiminnanjohtaja  Else-Mai Kirvesniemeä  sanoo puolestaan  Helsingin Sanomissa , ettei THL ei ole hänen mielestään selvittänyt tekemäänsä ehdotusta tarpeeksi etukäteen. Ensikuulemalta hän arvelee sen kaatuvan yhdenvertaisuuden ja perusoikeuksien kysymyksiin.
 Lue lisää:
 Varhila rokotevelvollisuudesta: Vaikuttaa vaikealta säätää
 Pääkaupunkiseudun koronaryhmä kehottaa rokottamattomia välttämään joukkoliikennettä ja ravintoloita, vaatii hoitohenkilökunnalle rokotepakkoa
 Voitaisiinko hoivakotien rokottamatonta henkilökuntaa testata päivittäin pakkorokotusten sijaan? Ammattiliitot nihkeinä ajatukselle

THL ehdottaa koronapassia hoitohenkilöstölle, STM moittii esitystä puutteelliseksi


Summary: Innostus opiskella saamen kieliä johtuu yleensä halusta kokea itsensä täysipainoiseksi saamelaiseksi. Kielen opiskelu luo turvaa saamelaiskulttuurille ja nostaa esiin myös opetuksen epäkohtia.

Saamen kieliä opiskellaan enemmän kuin koskaan aikaisemmin. Kymmenessä vuodessa opiskelijoiden määrä on kasvanut yli kahdellasadalla peruskoulun ja lukion oppilaalla. Yhteensä saamea opiskeli viime vuonna 710 oppilasta, eli kasvua on 35 prosenttia.
 Suomessa puhuttavista saamen kielistä pohjoissaame on uhanalainen, mutta inarin- ja koltansaame ovat jopa häviämisvaarassa. Tämän takia saamen kieliä puhuvien määrän kasvu on entistä suurempi ilon aihe saamelaisyhteisössä.
 – Oppilasmäärä on kasvanut hitaasti mutta varmasti ja se on jo 1970-luvulla aloitetun pitkäjänteisen työn ansiota, kertoo Saamelaiskäräjien koulutussihteeri  Ulla Aikio-Puoskari .
 Esimerkiksi Rovaniemellä oppilasmäärät ovat kasvaneet yli 60 prosentilla viime vuodesta. Ylikylän koululla 1–2-luokkalaisille lähituntia pitää saamen kielen tuntiopettaja  Sari Niemelä . Hän on iloinen oppilasmäärän lisääntymisestä.
 – Kun opiskelee jotain kieltä niin se ei ole pelkästään se kieli vaan siinä samassa oppii myös kulttuuria ja sitä olemisen tapaa. Ihanaa saada lisää kulttuurin jatkajia, Niemelä kertoo.
 Katso, millaista on saamen oppitunnilla.

 Etäyhteydet lisäävät suosiota
 Saamelaisia asuu eniten Inarissa, Rovaniemellä, Oulussa ja Helsingissä. Suurten keskittymien lisäksi saamelaisia asuu 240 muulla paikkakunnalla, mikä vaikeuttaa opetuksen järjestämistä kotiseutualueen ulkopuolella, sillä oppilasmäärät ovat pienet ja rahoituksen järjestäminen on vaikeaa.
 Vuonna 2018 käynnistynyt saamen kielten etäopetuksen pilottihanke on helpottanut saamen kielten opiskelun saavutettavuutta.
 – Kun on opetusta, on myös oppilaita. Hankkeen oppilasmäärät ovat kasvaneet joka vuosi 20–30 oppilaalla. Tiedon tavoittaminen ottaa aikansa, sillä vanhemmat ovat tottuneet siihen, ettei opetusta ole saatavilla, Aikio-Puoskari kertoo.
 Etähankkeen myötä vanhemmat ovat olleet riemuissaan lastensa puolesta. Myöskään opettajapula ei näy hankkeessa, koska opetus ei ole sidottu paikkaan.
 – Opettajat ovat pitäneet tunteja muun muassa Tukholmasta, Kolumbiasta ja Marokosta käsin. Ainoastaan etähankkeen avulla tällainen on mahdollista, Aikio-Puoskari iloitsee.
 Saamen kielten oppimateriaalit tulevat ilmaiseksi Saamelaiskäräjiltä. Antti Mikkola / Yle
 Intoa saamen kielten opiskeluun on lisännyt myös se, että kaikkia Suomessa puhuttavia saamen kieliä voi opiskella yliopistossa. Tämä avaa työmahdollisuuksia, sillä esimerkiksi pohjoissaamea puhutaan myös Norjassa ja Ruotsissa.
 Lue myös:   Janica Gauriloff, 25, rakastui ja lähti Keminmaasta Saamenmaahan – Nyt hän luo toimittajauraa erittäin uhanalaisella kielellä
 Saamen kielet näkyvät nykyään enemmän myös nuorten käyttämissä medioissa ja erityisesti sosiaalisen median kanavissa. Nuoret ovat paljon tietoisempia oikeuksistaan ja vanhemmat ovat suuressa roolissa innostaessaan lapsiaan kielen pariin. Saamelaisilla vaikuttajilla ja aktivisteilla on tässä suuri rooli.
 Enemmistö saamelaisista asuu saamelaisalueen ulkopuolella Saamen kieli rinnastetaan säännöksissä maahanmuuttajakieliin. Lain mukaan alkuperäiskansan on oikeus ylläpitää ja kehittää kieltään, kulttuuriaan sekä siihen kuuluvia perinteisiä elinkeinojaan. Saamelaisten alkuperäiskansan aseman on vahvistettu Suomen perustuslaissa. Lähes 60 prosenttia saamelaisista, ja 70 prosenttia peruskouluikäisistä saamelaisista, asuu muualla kuin kotiseutualueellaan. Saamelaisten kotiseutualue käsittää Enontekiön, Inarin ja Utsjoen kunnat sekä Sodankylän kunnan pohjoisosat. Valtio tukee saamen kielten opetusta noin 60 eurolla oppituntia kohden, mikä kattaa opettajan palkkamenot. Muualla Suomessa valtiontuki on vain kolmanneksen eli 21,50 euroa oppituntia kohden.
 Monet opiskelevat kieltä koulupäivän jälkeen
 Laki velvoittaa järjestämään opetuksen saamen kielellä ainoastaan saamelaisten kotiseutualueella. Muualla saamen kielet eivät kuulu opetussuunnitelmaan. Opetus on vapaaehtoista ja se järjestetään perusopetusta täydentävänä opetuksena.
 Tällä hetkellä esimerkiksi Rovaniemellä pohjoissaamen opetus järjestetään täydentävänä opetuksena valtiontuen turvin ja loput kaupunki kustantaa omasta pussistaan. Opetus järjestetään varsinaisen koulupäivän jälkeen. Vanhempien mielestä tämä antaa lapselle viestin, että saamen kieli ei ole oikea oppiaine.
 – Meillä on aito halu järjestää, tukea ja kehittää saamen kielten opetusta Rovaniemellä. Olemme järjestäneet esimerkiksi koulukuljetuksen pohjoissaamen oppilaille, jotka joutuvat käymään tunneilla koulupäivän jälkeen. Kehittämistyötä jatketaan, toteaa opetuspäällikkö  Jussi Kainulainen
 Neea Lara haluaa opiskella saamea, koska silloin voi helpommin jutella sukulaisten kanssa. Taustalla opetusta seuraa Silva Johansen. Antti Mikkola / Yle
 Saamenkielistä perusopetusta tarjotaan kotiseutualueen ulkopuolella Helsingin Pasilassa, mutta opetusta suunnitellaan myös Ouluun ja Rovaniemelle.
 – Tällä hetkellä saamen kieli ei ole kotiseutualueen ulkopuolella oikea oppiaine, mutta siihen koko ajan pyritään. Aiemmat ministerit eivät tarttuneet tähän asiaan, mutta Li Anderssonin aikana tuuli on kääntynyt. Meillä on erittäin hyvä yhteys opetus- ja kulttuuriministeriön kanssa ja meitä kuunnellaan, Aikio-Puoskari kiittelee.
 Opetuksen vaikeasta saatavuudesta johtuen saamea äidinkielenään puhuvat, kotiseutualueen ulkopuolella asuvat lapset ja nuoret ovat usein jääneet luku- ja kirjoitustaidottomiksi omassa äidinkielessään.
 Saamen kieli on elintärkeä saamelaiselle kulttuurille
 Koulutussihteeri Ulla Aikio-Puoskari on tehnyt pitkän uran saamen kielten aseman parantamisen parissa. Kielen ylläpitämisellä ja kehittämisellä on suuri merkitys ja kieli onkin saamelaisen kulttuurin ydintä.
 – Ei ole pelkästään kyse ilmaisumuodoista, sanoista tai lauserakenteista vaan oman kulttuurin tavasta nähdä ja ymmärtää maailmaa, Aikio-Puoskari hoksauttaa.
 Saamen kieliin on sitoutunut paljon tietoa. Esimerkiksi luontoon ja arktisiin olosuhteisiin liittyvä sanasto, ilmaisut ja niihin liittyvä perinnetieto voisi Aikio-Puoskarin mukaan hyödyttää nykyistä paljon enemmän ilmasto- ja ympäristökriiseissä elävää maailmaa. Esimerkiksi poronhoitoon liittyvää kieltä ja perinteistä tietoa on tutkittu tästä näkökulmasta.
 – Kieli on meidän yhteinen ylisukupolvinen kirjasto. Ja jos se menetetään niin silloin on menetetty ihan liikaa.
 Lue myös:
 Rovaniemen saamen kielen opetus katkolla, kun opettajaa ei löydy – vanhempaa opetuksen puuttuminen harmittaa
 Nyt vietetään saamen kieliviikkoa: kaikille avoimilla saamentunneilla voi opiskella viikonpäiviä, eläimiä ja marjoja
 Saamelaisten totuus- ja sovintokomissio sai viimeisen sinetin – Sanna Marin: "Meidän pitää yhdessä käydä läpi vaikeatkin kysymykset"
 Mitä ajatuksia juttu herätti? Voit osallistua keskusteluun  Yle Tunnuksella  30.10. kello 23 saakka.

Lumi Jomppanen, 7, opettelee saamea, koska haluaa jutella áhkkun kanssa – saamen opiskelu on nyt suositumpaa kuin koskaan